Справа № 732/163/26 
Провадження 2/732/260/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2026 року м. Городня 

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді – Бойко А. О.,
у присутності секретаря судового засідання – Пінчук С. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» (адреса: вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, приміщення 2, м. Київ, код ЄДРПОУ 40966896) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків – НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

УСТАНОВИВ: 
ТОВ «Українські Фінансові Операції» через свого представника Дідуха Євгена Олександровича звернулося до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому представник позивача просив стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість загальною сумою 31626,65 грн, яка складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу – 7629,93 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором – 23996,72 грн. Також представник позивача просив стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Українські Фінансові Операції» судовий збір у розмірі 2662,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 15 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна» було укладено електронний договір № 4652477 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За умовами договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сторони погодили, що сума кредиту складає 8000,00 грн, строк кредиту – 350 днів з 15.05.2024 по 30.04.2025, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 25 днів. ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_2 , яку відповідачкою вказано особисто під час укладення договору. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою виконало та наддало їй кредит у сумі 8000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки.
02 червня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 02-1/06/2025 за плату відступило, а ТОВ «Українські Фінансові Операції» набуло право грошової вимоги до відповідачки. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Лінеура Україна» повідомило відповідачку шляхом направлення відповідного текстового повідомлення.
Станом на момент відступлення права вимоги загальна сума заборгованості відповідачки за договором №4652477 від 15.05.2024 склала 35626,65 грн з яких: 7629,93 грн – заборгованість за тілом кредиту; 23996,72 грн – заборгованість за відсотками, 4000,00 грн – штрафні санкції.
Після укладання Договору факторингу та переходу права вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «Українські Фінансові Операції», ані на рахунки первісного кредитора. Отже, відповідачка має перед позивачем заборгованість за договором №4652477 від 15.05.2024 у розмірі 31626,65 грн з яких: 7629,93 грн – заборгованість за тілом кредиту; 23996,72 грн – заборгованість за відсотками. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду.
Ухвалою судді Городнянського районного суду Чернігівської області Бойко А. О. від 13 лютого 2026 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи позивач повідомлений належним чином. У позовній заяві представник позивача просив справу розглянути за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення судом заочного рішення (а. с. 26).
Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином за місцем реєстрації її проживання відповіді з Єдиного демографічного реєстру № 2328263 від 11.02.2026: АДРЕСА_1 (а. с. 226). Згідно із відмітками поштового відділення зв`язку поштове відправлення з судовою повісткою про виклик в судове засідання на 20.03.2026 отримано адресатом (а. с. 232).
27.02.2026 через систему «Електронний суд» від представника відповідачки – адвоката Слєпченка С. А. надійшов відзив на позов, у якому представник відповідачки, посилаючись на положення Закону України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023, та на той факт, що кредитний договір між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено 15.05.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, вказує, що нарахування процентної ставки за вказаним кредитним договором повинно розраховуватись відповідно до чинного законодавства у розмірі 1%. На думку представника відповідачки, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не відображає дійсного стану розрахунків між сторонами, оскільки ігнорує реальний вплив здійснених відповідачкою оплат в умовах застосування нормативно встановленої процентної ставки в 1%. Так, протягом дії договору ОСОБА_1 здійснювала платежі на погашення кредиту. Як вбачається з підсумкових даних розрахунку позивача, відповідачкою було фактично сплачено 16 575,10 грн, з яких: 370,07 грн були зараховані на погашення тіла кредиту, 16 205,03 грн – на погашення процентів. Оскільки первісний кредитор здійснював нарахування відсотків за ставкою 1,5% замість гранично допустимої 1%, сума нарахованих відсотків була штучно завищена. Представник відповідачки вказав, що при здійсненні правильного розрахунку відсотків за ставкою 1%, сума правомірно нарахованих процентів на момент здійснення кожного платежу є значно меншою. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування», залишок коштів від платежу відповідачки (після погашення процентів у розмірі 1%) мав бути спрямований у другу чергу на погашення основного боргу (суми кредиту). Спрямування коштів на погашення тіла кредиту призводить до його суттєвого зменшення, внаслідок чого базою для подальшого нарахування відсотків стає значно менша сума. За результатами здійсненого контррозрахунку із застосуванням ставки 1% та дотриманням ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування», загальна сума сплачених ОСОБА_1 коштів (16 575,10 грн) виявилася повністю достатньою для закриття як правомірно нарахованих відсотків, так і тіла кредиту ще у жовтні 2024 року. Таким чином, зобов`язання відповідачки за договором № 4652477, на думку сторони відповідача, виконані у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, про стягнення яких просить позивач, сторона відповідача вважає заявлений розмір витрат неспівмірним та таким, що не підлягає задоволенню. Справа є типовою, не характеризується складністю та розглядається в порядку спрощеного провадження. Враховуючи безпідставність заявлених позовних вимог та фактичне погашення боргу, підстави для покладення на відповідачку судових витрат відсутні. З огляду на зазначене, представник позивача просив суд відмовити у задоволенні позову, стягненні витрат на правову допомогу та судового збору (а. с. 234-237).
02.03.2026 через систему «Електронний суд» від представника позивача Лисенка Д.В. надійшла відповідь на відзив. Представник позивача вказує, відповідач не визнає позов, але не надає жодних доказів на спростування позовних вимог. Отже, має місце факт самоусунення від процесуальної діяльності із спростування підстав позовних вимог. Посилаючись на практику Верховного Суду, представник позивача вказав, що з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Зауважив, що позивачем змістовно зазначено порядок укладення договору та виконання первісним кредитором свої зобов`язань перед позичальником. Кошти у межах договору № 4652477 про надання коштів на умовах споживчого кредиту перераховувались за реквізитами наданими позичальником, доступ до такого рахунку мають лише два суб`єкта: позичальник, як розпорядник коштів та банк-емітент рахунку. Відповідачка не довела жодними доказами, що не отримувала кошти в сумі 8000 грн за період із 15.05.2024-17.05.2024 та, що отримані кошти мають інше призначення та походження. Вказав, що позивач надав розрахунок заборгованості відповідно умов договору, при цьому суд має відповідно повноваження його перевірку та в разі помилки – навести розрахунок, який відповідає вимогам законності. Відповідачка, попри заперечення не надає контррозрахунок заборгованості. Позивачем до позовної заяви також надано необхідний та достатній обсяг доказів на підтвердження переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача за договором № 4652477 від 15.05.2024 Натомість, стороною відповідача не надано доказів повного та належного виконання зобов`язань за договором № 4652477 від 15.05.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а. с. 245-249).
20.03.2026 через систему «Електронний суд» від представника відповідачки – адвоката Слєпченка С.А. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, проти задоволення позову та вимоги про стягнення витрат на правову допомогу сторона відповідача заперечує та просить відмовити. 
Клопотання про розгляд до справи за відсутності сторони відповідача судом задоволено. 
Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки справа слухалась за відсутності всіх учасників справи, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, з`ясувавши позиції сторін у справі, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність – з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, створивши при цьому учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.
Судом установлено, що 15 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №4652477 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8000,00 грн строком на 350 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_3 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,50 % від суми кредиту за кожен день користування в межах строку кредиту вказаного в п.1.3 Договору (350 днів). Періодичні платежів зі сплати процентів кожні 25 днів (а. с. 36-54).
Відповідно до п. 1.1. договору його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний застосунок «Credit7». Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електрону комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.
Згідно із п. 9.7.1 договору він вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІКС Товариства/зазначений в цьому договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис клієнта на договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.
Договір укладено на умовах строковості, поворотності та платності.
Згідно із п. 3.1 договору проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто методом «факт/факт».
Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4652477 від 15.05.2024, інформаційне повідомлення, що є Додатком №2 до договору, та паспорт споживчого кредиту з умовами кредитування підписані 15.05.2024 ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 12239 та 83662 відповідно (а. с. 34, 54, 55).
Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 цього Закону визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 345/3085/19.
За своєю правовою природою правовідносини, які виникли між первісним кредитором та відповідачкою у справі є кредитними, а тому вони підпадають під правове регулювання норм §2 глави 71 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, які регулюють відносини за договором позики, якщо інше не встановлено §2 глави 71 ЦК України, або не випливає із суті кредитного договору.
Довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. №1-1006 від 10.06.2025 підтверджено успішний переказ коштів 15.05.2024 ТОВ «Лінеура Україна» в сумі 8000,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_4 , номер транзакції в системі iPay.ua – 397119652 (а. с. 76). 
Суд звертає увагу, що платіжна картка № НОМЕР_4 співпадає з реквізитами, визначеними відповідачкою під час укладення договору. При цьому відповідачкою не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував ненадходження кредитних коштів на її рахунок або використання зазначеної платіжної картки іншою особою.
Факт зарахування 15.05.2024 грошового переказу у сумі 8000,00 грн на картку № НОМЕР_4 , емітовану на ім`я ОСОБА_1 також підтверджується інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 28.02.2026, наданою на запит суду (а. с. 329).
Отже, суд доходить висновку, що ТОВ «Лінеура Україна» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору.
У порушення умов кредитного договору відповідачка ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка за даними поденного розрахунку заборгованості ТОВ «Лінеура Україна» за договором №4652477 від 15.05.2024 станом на 02.06.2025 становила 35626,65 грн з яких: 7629,93 грн – заборгованість за тілом кредиту; 23996,72 грн – заборгованість за відсотками, 4000,00 грн – штрафні санкції. З цього ж розрахунку також вбачається, що відповідачкою було сплачено 370,07 грн на погашення тіла кредиту, 16205,03 грн на погашення процентів за користування кредитом (а. с. 64-76).
02 червня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №02-1/06/2025, за яким ТОВ «Українські фінансові операції» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Лінеура Україна», у тому числі, і до ОСОБА_1 за договором №4652477 від 15.05.2024 у загальному розмірі 35626,65 грн з яких: 7629,93 грн – заборгованість за тілом кредиту; 23996,72 грн – заборгованість за відсотками, 4000,00 грн – штрафні санкції, що підтверджується витягом з Реєстру боржників від 02.06.2025 (а. с. 119-121, 167-180).
Факти прийому передачі Реєстру боржників та розрахунків по договору підтверджуються відповідним Актом приймання-передачі та платіжними інструкціями про оплату за договором факторингу (а. с. 122, 185-186, 209-211).
Як убачається з позовної заяви, позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за договором №4652477 від 15.05.2024 у розмірі 31626,65 грн, яка складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу – 7629,93 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором – 23996,72 грн.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Порядок нарахування процентів визначається ст. 1048 ЦК України, згідно із ч. 1 якої, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно із ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
У постановах Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі №759/20374/20 (провадження № 61-4425св22), від 30 листопада 2023 року у справі №382/1621/21 (провадження № 61-13123св23) вказано, що «тлумачення пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права».
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення відповідного договору.
Заміна особи в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення) права вимоги є різновидом правонаступництва.
У зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора.
Аналогічний за змістом висновок зробив Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року у справа №758/2555/21.
Таким чином, у даній справі відбулась виключно заміна сторони кредитора в існуючому зобов`язанні з попереднім змістом та усіма істотними умовами, правовідносини за договором продовжують існувати з попереднім змістом.
В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі № 6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину.
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Матеріали справи свідчать, що належними та допустимими доказами підтверджений факт укладання між первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 кредитного договору №4652477 від 15.05.2024 у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору про надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останньою зобов`язань з повернення кредитних коштів разом із нарахованими процентами за користування кредитними коштами, а також перехід права вимоги за цим договором до ТОВ «Українські фінансові операції», що є підставою для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором на користь позивача.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно із ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь іншої сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Звертаючись до суду, позивачем надані належні, достатні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7629,93 грн.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками, суд зазначає таке.
Як убачається з розрахунку заборгованості, ТОВ «Лінеура Україна» здійснювалося нарахування відсотків за користування кредитом за період з 15.05.2024 по 30.04.2025 включно за стандартною процентною ставкою 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Після 30.04.2025 нарахування відсотків за користування кредитом ані первісним кредитором, ані позивачем, після переходу до нього права грошової вимоги до відповідачки, не здійснювалось. Всього нараховано відсотків – 40201,75 грн. Сума сплачених відповідачкою відсотків за користування кредитом – 16205,03 грн.
Щодо доводів представника відповідача відносно здійснених оплат та черговості погашення вимог, то суд вказує наступне.
Представник відповідачки у відзиві вказує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не відображає дійсного стану розрахунків між сторонами, оскільки ігнорує реальний вплив здійснених ОСОБА_1 оплат в умовах застосування нормативно встановленої процентної ставки в 1%. Так, протягом дії договору відповідачка здійснювала платежі на погашення кредиту і як вбачається з підсумкових даних розрахунку позивача, відповідачем було фактично сплачено 16 575,10 грн. З цієї суми позивач зарахував 370,07 грн на погашення тіла кредиту, а 16 205,03 грн – на погашення процентів. Представник відповідачки вказав, що відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про споживче кредитування», у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1. у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2. у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3. у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі. Оскільки позивач здійснював нарахування за ставкою 1,5% замість гранично допустимої 1%, сума нарахованих відсотків була штучно завищена. При здійсненні правильного розрахунку за ставкою 1%, сума правомірно нарахованих процентів на момент здійснення кожного платежу є значно меншою. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування», залишок коштів від платежу відповідача (після погашення процентів у розмірі 1%) мав бути спрямований у другу чергу на погашення основного боргу (суми кредиту). Спрямування коштів на погашення тіла кредиту призводить до його суттєвого зменшення, внаслідок чого базою для подальшого нарахування відсотків стає значно менша сума. За результатами здійсненого контррозрахунку із застосуванням ставки 1% та дотриманням ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування», загальна сума сплачених відповідачем коштів (16 575,10 грн) виявилася повністю достатньою для закриття як правомірно нарахованих відсотків, так і тіла кредиту ще у жовтні 2024 року. Таким чином, на думку сторони відповідача зобов`язання ОСОБА_1 за договором № 4652477 виконані у повному обсязі.
Судом встановлено, що при укладенні договору сторони погодили, що строк кредитування 350 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 25 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується – Графік платежів), що є Додатком №1 до цього договору (п.1.3. договору).
У п.1.4. договору сторони погодили, що за користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: 1.4.1. Стандартна процента ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору.
Сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, крім випадку, визначеного в п.4.3. договору (п.4.1. договору).
Пунктом 4.2. договору визначено, що клієнт має право повністю або частково достроково повернути кредит. У разі, якщо часткове дострокове повернення (виплата) кредиту відбулося не в дату платежу, Графік платежів коригується шляхом зміни всіх наступних дат платежів, які починають обраховуватися з дати дострокового часткового повернення (виплата) кредиту з урахуванням встановленої договором періодичності сплати процентів та незмінності кінцевої дати повернення (виплата) кредиту. При цьому, сторони розуміють та погоджуються, що при вказаному коригуванні остання дата платежу за договором може не відповідати встановленій договором періодичності сплати процентів (період може бути меншим).
У разі направлення клієнтом коштів з метою повернення в повному обсязі або частково заборгованості за кредитом, в тому числі, але не виключно, достроково або при наявності прострочення, проценти за фактичний термін користування кредитом повинні бути сплачені до моменту такого повернення. При цьому, якщо коштів, що направляються на повернення кредиту, недостатньо для повної сплати процентів за його користування, то вважається що строк сплати таких процентів настав і кошти в першу чергу направляються на повернення цих процентів, з урахуванням черговості передбаченої пунктом 4.6. цього договору. 
Згідно із п.4.6. договору клієнт здійснює платежі за договором у розмірі та у строки визначені цим договором. У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за цим договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у черговості згідно зі ст.19 Закону України «Про споживче кредитування, а саме: 4.6.1. у першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом. 4.6.2. у другу чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом; 4.6.3. у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору.
Отже, при укладенні договору сторони обумовили порядок і розмір погашення заборгованості.
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідачка здійснювала платежі на часткове погашення заборгованості за кредитом, які розподілялися первісним кредитором на погашення процентів за фактичний термін користування кредитом та тіла кредиту, у порядку передбаченому умовами договору. При цьому, здійснюючи платежі, відповідачка не оспорювала порядок розподілу сплачених нею коштів на погашення складових заборгованості.
Водночас, суд не може погодитися із заявленим розміром заборгованості за вищевказаним кредитним договором у частині нарахованих процентів з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023.
Закон України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.
Згідно із ч. 5 ст. 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24.12.2023, а кредитний договір було укладено 15.05.2024 тобто після набрання чинності цим Законом, тому нарахування процентної ставки слід розраховувати відповідно до чинного законодавства у розмірі 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Тобто, у період з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, а у період з 22 квітня по 19 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,5 %.
Перехідні положення Закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень закону.
Як вже зазначалося судом, кредитний договір №4652477 укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 15.05.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування».
З матеріалів справи вбачається, що первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» у період з 15.05.2024 по 30.04.2025 включно здійснювалось нарахування відсотків за процентною ставкою 1,5% та їх розмір станом на дату відступлення прав вимоги, враховуючи часткову оплату відповідачкою, складав 23996,72 грн. В силу положень ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки з 20.08.2024 – не може перевищувати 1%, у зв`язку з чим продовження нарахування відповідачці процентів до 30.04.2025 включно, за ставкою 1,5 % суперечить закону та є неправомірним.
З урахуванням викладеного, заборгованість за процентами за укладеним між сторонами договором слід розраховувати виходячи із встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки за період з 15.05.2024 по 30.04.2025, з урахуванням строку дії договору та часткової сплати боргу відповідачкою.
Отже, нарахування відсотків у даному випадку має відбуватися наступним чином:
з 15.05.2024 по 18.05.2024 – 7999,99 грн (залишок фактичної заборгованості за кредитом) * 1,5 % (розмір стандартної процентної ставки) * 4 календарні дні, що дорівнює 479,96 грн;
19.05.2024 – 7999,98 грн (залишок фактичної заборгованості за кредитом) * 1,5 % (розмір стандартної процентної ставки) * 1 календарний день, що дорівнює 119,99 грн;
з 20.05.2024 по 13.06.2024 – 7629,97 грн (залишок фактичної заборгованості за кредитом) * 1,5 % (розмір стандартної процентної ставки) * 25 календарних днів, що дорівнює 2861,00 грн;
з 14.06.2024 по 07.07.2024 – 7629,96 грн (залишок фактичної заборгованості за кредитом) * 1,5 % (розмір стандартної процентної ставки) * 24 календарні дні, що дорівнює 2746,56 грн;
з 08.07.2024 по 06.08.2024 – 7629,95 грн (залишок фактичної заборгованості за кредитом) * 1,5 % (розмір стандартної процентної ставки) * 30 календарних днів, що дорівнює 3433,20 грн;
з 07.08.2024 по 19.08.2024 – 7629,94 грн (залишок фактичної заборгованості за кредитом) * 1,5 % (розмір стандартної процентної ставки) * 13 календарних днів, що дорівнює 1487,72 грн;
з 20.08.2024 по 03.09.2024 – 7629,94 грн (залишок фактичної заборгованості за кредитом) * 1,0 % (максимальний розмір денної процентної ставки) * 15 календарних днів, що дорівнює 1144,35 грн;
з 04.09.2024 по 30.04.2025 – 7629,93 грн (залишок фактичної заборгованості за кредитом) * 1,0 % (максимальний розмір денної процентної ставки) * 239 календарних днів, що дорівнює 18233,31 грн.
Виходячи із здійсненого судом перерахунку, загальна заборгованість відповідачки за відсотками за користування кредитом за період з 15.05.2024 по 30.04.2025, яка мала нараховуватися в межах діючих норм Закону, складає 30506,09 грн.
З урахуванням того, що відповідачкою було сплачено 16205,03 грн в рахунок погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом, з останньої підлягає стягненню заборгованість за відсотками у сумі 14301,06 грн.
Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 66 від 03.02.2026, керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, де вказано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з огляду на те, що позов задоволено частково, а тому з відповідачки на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1846,10 грн.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки на користь позивача понесених ним витрат на професійну правову допомогу суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Пунктом 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Представником позивача надано суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу: свідоцтво про право на заняття Дідухом Є.О. адвокатською діяльністю серії КС №5972/10 (а. с. 212), договір № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року (а. с. 139-142), додаткову угоду №1 від 09.12.2025 до договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 (а. с. 187), заявку №4652477 на виконання доручення до договору №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, згідно з якою ціна зустрічі Адвоката та Клієнта, надання усної первинної консультації (0,5 год вартістю 440 грн); дослідження документів та аналіз фактичних обставин (1 год вартістю 840 грн); аналіз чинного законодавства, судової практики ВС, практики судів у рамках цивільного судочинства (0,5 год вартістю 440 грн); підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання, узгодження позиції з Клієнтом (1 год. вартістю 840 грн); письмова юридична консультація, складання письмового консультаційного висновку з посиланням на чинні вимоги законодавства (1 год. вартістю 840 грн); проведення адвокатом заходів спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі (1 год вартістю 840 грн); складання позовної заяви (2 год вартістю 1640 грн); складання та оформлення інших документів – додатків до позовної заяви (1 год вартістю 840 грн); складання та оформлення процесуальних документів (2 год вартістю 1640 грн); представництво інтересів Клієнта під час здійснення цивільного судочинства за поданою позовною заявою (2 год вартістю 1640 грн) – загальна сума 10 000 грн (а. с. 81-83), детальний опис робіт (наданих послуг) №4652477 від 15.12.2025 (а. с. 79-80), Акт прийому передачі виконаних робіт від 15.12.2025 до договору 01/08/2024-А від 01.08.2024 (а. с. 77-78), рахунок на оплату №4652477 – 2025 від 15.12.2025 (а. с. 89).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи зазначені стороною відповідача заперечення щодо завищеного розміру витрат на професійну правову допомогу, приймаючи до уваги порядок подачі позивачем доказів, невелику складність судової справи, оцінюючи співмірність витрат зі складністю цієї справи, ціною позову, незначним обсягом юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду, реальним часом, необхідним для виконання таких послуг, наданим адвокатом, відповідність їх за критерієм реальності, розумності їхнього розміру, часткове задоволення заявлених вимог позивача, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу є документально підтвердженими, проте заявлені витрати в розмірі 10000,00 грн є явно неспівмірними, і є доцільним стягнути з відповідачки на користь позивача 5000,00 грн, зменшивши заявлену суму до стягнення.
З урахуванням вищевикладеного та керуючись статтями 11, 16, 516-517, 536, 549, 1048-1050, 1052, 1054 ЦК України, статтями 12-13, 43, 82, 89, 128, 130, 131, 141, 211, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 4652477 від 15.05.2024 у розмірі 21931,00 грн, з яких: 7629,93 грн – загальна сума боргу по тілу кредиту, 14301,07 грн – загальна сума боргу по відсотках.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» судовий збір у розмірі 1846,10 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.
В іншій частині позову – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складене і підписане 20.03.2026.

Інформація про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» (адреса: вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, приміщення 2, м. Київ, код ЄДРПОУ 40966896).
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків – НОМЕР_1 ). 

Суддя А. О. Бойко