Справа № 184/644/26 
Номер провадження 1-кп/184/214/26 

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 року	м. Покров	

Покровський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 , 
провівши в залі суду в м. Покров в режимі відеоконференції судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12026046360000014 від 09.02.2026 року відносно обвинуваченого: 
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шолохове, Нікопольського району, Дніпропетровської області, громадянин України, із базовою середньою освітою, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 , 2018 року народження, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, в силу вимог ст. 89 КК України, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -
за участю: прокурора – ОСОБА_5 , обвинуваченого – ОСОБА_3 

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 проходячи військову службу за призивом під час мобілізації на посаді оператора взводу протитанкових ракетних комплексів військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», 08.02.2026 року приблизно о 19 год. 20 хв. перебував у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , де в ході розмови з матір`ю ОСОБА_6 у них виник словесний конфлікт, під час якого на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . 
В цей же день та час, ОСОБА_3 знаходячись там же, з метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки в праву ділянку обличчя та схопивши її руками почав хитати, від чого остання впала на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ОСОБА_3 наніс не менше трьох ударів правою ногою в ділянку ребра грудної клітини зліва, лежачій на підлозі, на спині ОСОБА_6 . 
Вказаними умисними діями ОСОБА_3 заподіяв потерпілій ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому ІV ребра грудної клітини зліва, які згідно висновку експерта №85 від 11.02.2026 року відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби (строк зростання кісткової тканини більше 21 доби), згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затвердженого наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року та синців обличчя, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затвердженого наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року. 
Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. 
Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, який висунете обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. 
Під час судового розгляду обвинувачуваний ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінуємого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та надав суду показання про те, що він дійсно 08.02.2026 року приблизно о 19 год. перебував за місцем мешкання своєї матері ОСОБА_6 , з якою у нього виникли суперечки з сімейних обставин, які призвели до того, що він на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин наніс їй один удар рукою в обличчя, після цього штовхнувши ОСОБА_6 , від чого остання впала на підлогу, ще наніс їй не менше трьох ударів ногою в область ребра грудної клітини. Покази обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються. В скоєному обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся та просив суд суворо його не карати, оскільки він є військовослужбовцем і зараз виконує Конституційний обов`язок пов`язаний із захистом нашої держави. 
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, але надала до суду заяву, в якій в проти розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України не заперечувала, цивільний позов не заявляла, пробачила свого сина, при визначенні покарання покладалась на розсуду суду. 
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України та наслідки її застосування, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу, визначивши відповідно до ч.3 ст.349 КПК України недоцільним дослідженням доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. 
Згідно з ч. 5 ст.9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. 
Отже, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, доходить висновку про те, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України та вина обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» у заподіянні потерпілій ОСОБА_6 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, доведена повністю. 
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ст. 65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій, суд визнає щире каяття. 
Відповідно до ст.67 КК України до обставин, які обтяжують покарання суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах. 
Таким чином, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином; обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він вважається особою раніше не судимою, в силу вимог ст.89 КК України, на даний час є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, за місцем служби характеризується посередньо, до виконання службових обов`язків ставиться відповідально, поставлені завдання виконує вчасно, але у складних ситуаціях не витриманий, не розсудливий, над вдосконаленням своїх фахових здібностей не працює, на критику реагує адекватно, робить правильні висновки, на обліку у лікарів психіатра, нарколога і фтизіатра не перебуває, а тому вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.1 ст.122 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, і для досягнення мети покарання за ст. 50 КК України.
Разом з тим, спираючись на встановлені обставини по справі, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і даних про особу винного, слід також прийняти до уваги проявлені під виховним впливом судового процесу зміни в його особистості, що вказують на готовність винного до самоконтролю і правослухняної поведінки, на підставі чого суд вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без відбування реального покарання зі звільненням від такого на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком, з покладенням на нього обов`язків передбачених за ст.76 КК України. 
В кримінальному провадження цивільний позов заявлено не було. 
Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні. 

Керуючись ст.ст. 349, 369-371, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на строк 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом випробувального терміну не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Нагляд за ОСОБА_3 , якій на даний час є військовослужбовцем покласти на командира військової частини НОМЕР_1 , в якій останній проходить службу. 
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний у виді особистого зобов`язання. 
Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлено. 
Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Покровський міській суд Дніпропетровської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою, протягом тридцяти днів з моменту вручення їй копії судового рішення. 
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Покровського  міського суду 	ОСОБА_1