ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/4393/25  Номер провадження 22-ц/814/1916/26	Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р. І.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючої судді: Чумак О.В.
суддів: Дряниці Ю.В., Панченко О.О., 
за участю секретаря Ванди А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Подільського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2025 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, 

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
В обґрунтування зазначала, що 04.11.2016 року позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні обов`язки та сімейні відносини. Вважає, що збереження шлюбу неможливе. Від шлюбу мають спільного сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Просить розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 04.11.2016 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 1318, свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 . 
Також просила стягнути з відповідача щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, який проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Рішенням Подільського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено.
Шлюб, зареєстрований 04.11.2016 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 1318, свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
Прізвище позивача ОСОБА_2 після розірвання шлюбу залишено – « ОСОБА_4 ».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня звернення до суду 16.10.2025 року та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за подання позовної заяви стосовно вимоги про розірвання шлюбу.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1211,20 грн. судового збору стосовно вимоги про стягнення аліментів.

Не погодившись з рішенням суду в частині сплати аліментів ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду у вказаній частині скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, а тому не міг захищати свої права при розгляді справи судом першої інстанції. Звертає увагу на те, що позивачка не надала суду доказів проживання дитини з матір`ю, тоді як син зареєстрований з батьком та є свідки, які можуть підтвердити проживання дитини за адресою реєстрації.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що син постійно проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Після подачі позову відповідач забрав дитини з школи та не повертав матері, у зв`язку з чим вона викликала поліцію. Звертає увагу суду, що на даний момент відповідач мобілізований до лав ЗСУ та проходить військову службу.
Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 04.11.2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у Шевченківському районному у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 1318, свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 . 
Від шлюбу сторони мають спільного сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 (а.с. 4).
ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09 березня 2026 року № 6/186 солдат ОСОБА_1 19.02.2026 призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частинах 1 та 2 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 не був повідомлений про час та місце розгляду справи. Конверт з матеріалами позовної заяви з додатками та ухвалою про відкриття провадження, який надісланий на адресу проживання відповідача, повернутий до суду без вручення.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, а тому рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню.
При розгляді справи по суті суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно із частиною 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).
Як передбачено частинами 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1).
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 2).
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3).
Згідно частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналізуючи матеріали справи колегія суддів звертає увагу, що як на підставу для відмови у стягненні аліментів відповідач посилається на те, що малолітній ОСОБА_3 проживає разом з ним за місцем реєстрації. 
Однак, саме місце реєстрації не є достатнім доказом для встановлення факту проживання дитини з батьком. При подачі позовної заяви мати стверджувала, що дитина проживала з нею та знаходилася на її утриманні.
Також відсутня інформація щодо звернення сторін до суду з позовами про визначення місця проживання дитини чи встановлення порядку спілкування з дитиною.
При розгляді справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснила, що після її звернення до суду з даним позовом відповідач забрав сина, та деякий час ОСОБА_3 проживав з батьком, однак після мобілізації останнього, син повернувся проживати до неї та знаходиться на її утриманні.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що відповідач був призваний на військову службу 19 лютого 2026 року, що унеможливлює проживання дитини з батьком. 
Жодних обставин, які б свідчили про неможливість сплачувати відповідачем аліменти у розмірі від всіх видів заробітку (доходу) не зазначено.
За вказаних обставин, керуючись якнайкращим забезпеченням прав дитини, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 19 лютого 2026 року та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи викладене, оцінюючи докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги. Рішення Подільського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2025 року в частині стягнення аліментів слід скасувати. 
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 19 лютого 2026 року та до досягнення дитиною повноліття.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково. 

Рішення Подільського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2025 року в частині стягнення аліментів скасувати. 
Ухвалити в цій частині нове рішення.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ) щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 19.02.2026 року та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 21 квітня 2026 року

Головуючий суддя  О.В. Чумак

Судді  Ю.В. Дряниця

О.О. Панченко