Справа № 158/831/25
Провадження № 1-кп/0158/21/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 , 
прокурора – ОСОБА_3 ,
законного представника потерпілого – ОСОБА_4 
обвинуваченого – ОСОБА_5 , 
захисника - адвоката ОСОБА_6 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 12024030590001108 від 21.10.2024 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Карпилівка, Ківерцівського району Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, з середньою спеціальною освітою, депутата Цуманської селищної ради 8-го скликання, згідно ст. 89 КК України, такого, що немає судимості, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

В С Т А Н О В И В

До Ківерцівського районного суду Волинської області надійшли матеріали кримінального провадження № 12024030590001108 від 21.10.2024 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Відповідно до обвинувального акту, досудовим розслідуванням встановлено, що, 20 жовтня 2024 року близько 20 год. 00 хв. (точний час в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_5 , перебуваючи в громадському місці – на території футбольного поля, яке розташоване по вул. Покровській в смт. Цумань, Луцького району Волинської області, будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, безпричинно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, з метою самоутвердження за рахунок приниження інших осіб, проявляючи зневагу до існуючих правил і норм у суспільстві, з особливою зухвалістю, що виразилось в ігноруванні загальноприйнятих норм суспільної поведінки та демонстрації зверхності і вседозволеності, в присутності очевидців, використовуючи нікчемний привід, застосувавши принесений із собою ніж, шляхом удару намагався пошкодити переднє колесо мотоцикла, за кермом якого перебував неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 , однак зробити це не вдалося, оскільки потерпілий повернув колесо у інший бік. Продовжуючи свої хуліганській дії, ОСОБА_5 демонстративно, тримаючи ніж у правій руці, наблизився до неповнолітнього ОСОБА_7 з лівого боку і, проявляючи особливу зухвалість, в присутності сторонніх осіб, безпричинно наніс один удар предметом, заздалегідь заготовленим для заподіяння тілесних ушкоджень, а саме ножем, в ділянку передньої поверхні грудної клітки потерпілого. З метою захисту свого життя та здоров`я, а також припинення протиправних дій ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_7 схопив лезо ножа лівою рукою та відштовхнув його у бік. Внаслідок чого, ОСОБА_5 заподіяв неповнолітньому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді поверхневої колотої рани передньої поверхні грудної клітки зліва у верхній третині, лоскутних ран долонної поверхні середніх фаланг 3, 4 пальців лівої кисті, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Діючи в продовження раніше виниклого єдиного умислу, спрямованого на вчинення хуліганських дій, з метою самоутвердження за рахунок приниження інших осіб, перебуваючи в громадському місці, у присутності сторонніх осіб, умисно, безпричинно, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, ОСОБА_5 , підійшов до автомобіля «KIA Sorento», д.н.з. НОМЕР_1 , яким приїхав у вказане громадське місце, дістав із салону автомобіля предмет, заздалегідь заготовлений для заподіяння тілесних ушкоджень, зовні схожий на пістолет та здійснив руками імітаційні рухи приведення зброї у бойову готовність та тримаючи даний пістолет руками, став направляти його в бік неповнолітнього ОСОБА_7 та усіма своїми діями продемонстрував можливість його застосовування, чим грубо порушив громадський порядок.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав частково. З приводу пред`явленого обвинувачення суду пояснив, що дійсно 20.10.2024 року у вечірню пору доби, він перебував на спортивному майданчику, який знаходиться поблизу селища Цумань. Вказав, що через вказаний майданчик проїжджали двоє хлопців на мотоциклах, яких він покликав до себе. Серед них був потерпілий ОСОБА_7 . Під час розмови з останнім, дістав ніж та намагався двічі прорізати переднє колесо мотоцикла потерпілого, однак зробити це не вдалося, оскільки потерпілий повернув колесо у інший бік. В подальшому схватив потерпілого лівою рукою за «груди», внаслідок чого порвав куртку. Після чого, помістив ніж у чохол та поклав його у двері автомобіля. Зазначений ніж на наступний день викинув у річку. Припускає, що міг порізати ножем долоню потерпілого, однак, заперечує факт нанесення інших тілесних ушкоджень останньому. Зазначив, що спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження не умисно. Ствердив, що будь-якого предмету, зовні схожого на пістолет при собі не мав. Також заперечив факт перебування у стані алкогольного сп`яніння. Після вказаних підходив до батька потерпілого, щоб залагодити ситуацію. Частково відшкодував заподіяну моральну шкоду в сумі 39400 грн. та 5000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу, перерахувавши дані кошти на рахунок ОСОБА_7 .
Вважає, що його дії не вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 296 КК України.
Пред`явлений цивільний позов визнає частково. Стверджує, що розмір моральної шкоди та витрат на правову допомогу є надто завищеними.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 – адвокат ОСОБА_6 , вказав на те, що обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду даного кримінального провадження, дії останнього, органом досудового розслідування невірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 296 КК України та посилаючись на недопустимість доказу – висновку експерта № 718 від 24.10.2024 року, просив ухвалити вирок, яким ОСОБА_5 визнати невинуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та виправдати його у зв`язку з недоведеністю, що в діянні останнього є склад даного кримінального правопорушення. 
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 , в присутності законного представника ОСОБА_4 , представника – адвоката ОСОБА_8 та психолога ОСОБА_9 , суду пояснив, що 20.10.2024 близько 20 години вечора, він разом із другом ОСОБА_10 повертався додому. Проїжджаючи на мотоциклах через футбольний майданчик, на вимогу одного із хлопців, які перебували на ньому, під`їхали до футбольних воріт та зупинились. Через деякий час, до нього підійшов ОСОБА_5 , який безпричинно дістав з чохла ніж та намагався штирхнути переднє колесо мотоцикла. Однак, він повернув кермо в ліво. В подальшому, ОСОБА_5 завдав ножем удару (зверху вниз) в область грудної клітки. Потерпілий схопив ніж за лезо та відхилив його. Після чого, ОСОБА_5 , повернувся до автомобіля, який перебував на відстані близько 5м., дістав предмет схожий на пістолет, з яким здійснював певні маніпуляції (заряджання магазину, перезаряджання). Після чого, останній направив даний предмет, спочатку в гору, а в подальшому - на нього. Потерпілий злякався та одразу, на мотоциклі поїхав додому, де про події розповів батьку. Вказав, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 йому були спричинені тілесні ушкодження, а саме рана на поверхні грудної клітки та порізи на пальцях лівої руки, у зв`язку з чим, разом із батьком поїхали в лікарню. Ствердив, що ОСОБА_5 перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки від нього було чутно запах алкоголю, останній «хитався». У зв`язку з вказаними подіями, перебував у стресовому стані, мав відчуття страху. Заявлений цивільний позов підтримує. Наполягає на суворій мірі покарання.
Допитаний в судовому засіданні законний представник потерпілого ОСОБА_7 – ОСОБА_4 суду показав, що очевидцем подій не був. Про вищевказані обставини дізнався зі слів сина - ОСОБА_7 . Підтвердив наявність тілесних ушкоджень на тілі його сина. Зазначив, що ОСОБА_7 перебував у шоковому стані. Після вказаних подій його син замкнувся, останні негативно вплинули на його морально-психологічний стан. Ствердив, що ОСОБА_5 вибачення не попросив, шкоду не відшкодував. Охарактеризував обвинуваченого з негативної сторони. Підтвердив понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 30000 грн. Зазначив, що обвинувачений повинен понести суворе покарання. Цивільний позов підтримує та просить його задовольнити.
Свідок ОСОБА_11 суду показав, що перебував на спортивному майданчику, який знаходиться між населеними пунктами смт. Цумань - с. Карпилівка. На даний спортивний майданчик, на автомобілі приїхав ОСОБА_5 , який перебував у нетверезому стані. За деякий час, через спортивний майданчик, на мотоциклах, проїжджали ОСОБА_7 разом із другом. ОСОБА_5 почав кликати потерпілого. ОСОБА_7 з другом під`їхали до обвинуваченого. Після чого, ОСОБА_5 взяв із машини ніж та намагався пошкодити переднє колесо мотоцикла ОСОБА_7 , однак йому це не вдалося. В подальшому, ОСОБА_5 замахнувся ножем в область грудної клітки потерпілого. Останній намагався відхили ніж, внаслідок чого порізав руку. Згодом, ОСОБА_5 повернувся до автомобіля, звідки дістав пістолет, зарядив магазин, підняв його в гору, а потім почав цілитися в ОСОБА_7 . Останній відразу на мотоциклі поїхав додому, а він втік та сховався в рів.
Вказав, що територія спортивного майданчика не огороджена, на ньому знаходиться футбольне та волейбольне поле. Час від часу на вказаному спортивному майданчику граються діти.
Неповнолітній свідок ОСОБА_12 , який допитаний в присутності законного представника ОСОБА_13 та психолога ОСОБА_9 , суду показав, що 20.10.2024 близько 21 години вечора, він разом із ОСОБА_7 поверталися додому. Проїжджаючи на мотоциклах через футбольний майданчик, на вимогу ОСОБА_5 , яка була висловлена скоріше у грубій формі, під`їхали до футбольних воріт та зупинились. Через деякий час, ОСОБА_5 дістав з автомобіля ніж та намагався штирхнути переднє колесо мотоцикла. Однак, ОСОБА_7 повернув кермо. Побачивши вказані події, він злякався, розвернув мотоцикл та поїхав в протилежну частину футбольного поля, зупинився біля футбольних воріт та почав чекати ОСОБА_7 . В подальшому побачив, що хлопці, які перебували біля ОСОБА_5 почали тікати, оскільки ОСОБА_5 , дістав предмет схожий на пістолет. За пару хвилин до нього під`їхав ОСОБА_7 , у якого була порізана рука та куртка. Після чого, вони з потерпілим повернулися додому та розповіли про вказані події батьку ОСОБА_7 . Крім того, свідок ОСОБА_12 ствердив, що ОСОБА_5 мав ознаки алкогольного сп`яніння. Зазначив, що ОСОБА_7 , через вказані події, перебував у стресовому стані, мав відчуття страху у нього тремтіли руки.
Неповнолітній свідок ОСОБА_14 , який допитаний в присутності законного представника ОСОБА_15 та психолога ОСОБА_9 , суду показав, що 20.10.2024 близько 20 години вечора, він перебував спортивному майданчику, який знаходиться в смт. Цумань. На даний спортивний майданчик, на автомобілі приїхав ОСОБА_5 . За деякий час, через спортивний майданчик, на мотоциклах, проїжджали ОСОБА_7 разом ОСОБА_12 ОСОБА_5 почав кликати потерпілого. ОСОБА_7 разом із ОСОБА_12 під`їхали до обвинуваченого. Після чого, ОСОБА_5 взяв із машини ніж та без будь-яких пояснень, намагався пошкодити переднє колесо мотоцикла ОСОБА_7 , однак останній відвернув кермо. В подальшому, ОСОБА_5 заподіяв удар ОСОБА_7 . Останній намагався відхили ніж, внаслідок чого порізав пальці рук. ОСОБА_12 почав тікати. Згодом, ОСОБА_5 повернувся до автомобіля, звідки дістав предмет, схожий на пістолет, який направив на ОСОБА_7 . Останній відразу на мотоциклі поїхав додому. Зазначив, що ОСОБА_7 , через вказані події, перебував у стресовому стані. 
Свідок ОСОБА_16 суду показала, що вона працює на посаді землевпорядника Цуманської селищної ради. Вказала, що була учасником слідчого експерименту, проведеного 13.11.2025 року на земельній ділянці, поблизу вул. Покровська, смт. Цумань. Ствердила, що вказана земельна ділянка перебуває у приватній власності.
З досліджених у порядку ст. ст. 358, 359 КПК України у судовому засіданні письмових доказів та відеозаписів, судом встановлено наступне.
Відповідно до протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 20.10.2024 року, від ОСОБА_4 прийнято усну заяву про те, що цього ж дня ОСОБА_5 близько 20 год. 45 хв., перебуваючи в смт. Цумань по вул. Покровській, наніс один удар ножем в область грудей його сину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . чим спричинив йому тілесні ушкодження (т. 1 а.с. 117).
Відповідно до протоколу огляду місця події та фото таблиць до нього від 20.10.2024 року, в період часу з 23 год. 55 хв. по 00 год. 20 хв., у присутності понятих, оглянуто відкриту територію навпроти вул. Покровська в смт. Цумань, Луцького району Волинської області, а саме територію де розташований дитячий майданчик. Неподалік дитячого майданчику розташовані футбольні ворота. Вказана територія покрита трав`янистою рослинністю, на ній наявні сліди транспортних засобів. При огляді, на зазначеній території, виявлено та вилучено пухову частину білого кольору із наявними слідами речовини бурого кольору, ззовні схожою на кров (т.1, а.с.118-121).
На підставі письмової заяви законного представника потерпілого ОСОБА_4 , в присутності понятих, 21.10.2024 року в період часу з 19 год. 00 хв. по 19 год. 20 хв. проведено огляд речей, зокрема: чорної куртки (демісезонна) із капюшоном. При огляді даної куртки, у верхній лівій частині наявний слід порізу діаметром близько 5х3см, овальної форми, поруч якого наявний слід речовини бурого кольору. У нижній лівій частині вищевказаної куртки у хаотичному порядку наявні сліди речовини бурого кольору. На лівому рукаві куртки, в хаотичному порядку наявні сліди речовини бурого кольору. При огляді кофти сірого кольору із чорними вставками та капюшоном, у верхній частині виявлено прокол (дірка) діаметром приблизно 1х2 мм та наявні сліди речовини бурого кольору. Також, при огляді футболки синього кольору на лівій частині рукава виявлено сліди речовини бурого кольору (т.1 а.с. 122-135).
Згідно висновку експерта № 3 від 15.01.2025 року, кров ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відноситься до групи «В» з ізогемаглютиніном анти-«А» системи «АВО». На наданих на дослідження предметах одягу: куртці (об. № 1-15), кофті (об. № 16,17), футболці (об. №18,19), виявлені сліди крові. Кров виявлена в об. № 1-19 належить людині. В об. № 1-19 встановлені групові антигени «В» і ізогемаглютиніни анти-«А» системи «АВО». Кров виявлена в об?єктах № 1-19 може походити від потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 чи іншої особи, осіб з групою крові «В» з ізогемаглютиніном анти-«А». (т. 1 а.с.178-182).
24.10.2024 року за участі потерпілого ОСОБА_7 , в присутності законного представника ОСОБА_4 , психолога ОСОБА_9 , представника – адвоката ОСОБА_8 та понятих, за допомогою відеофіксації, проведено слідчий експеримент. Зі змісту вказаного протоколу та електронного доказу, а саме DVD-R диску з відеофіксацією вбачається відтворення подій, що мали місце 20.10.2024 року. Зокрема, потерпілий ОСОБА_7 коротко розповів про події, які мали місце 24.10.2024 року на спортивному майданчику, поблизу смт Цумань, Луцького району Волинської області, внаслідок яких він отримав тілесні ушкодження (т. 1 а.с.144-148).
Також, 27.11.2024 року за участі потерпілого ОСОБА_7 , в присутності законного представника ОСОБА_4 , психолога ОСОБА_17 , представника – адвоката ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14 та понятих, за допомогою відеофіксації, проведено слідчий експеримент на футбольному майданчику в смт. Цумань, Луцького району Волинської області. Відповідно до змісту вказаного протоколу та електронного доказу, а саме DVD-R диску з відеофіксацією, потерпілим ОСОБА_7 відтворено події, що мали місце 20.10.2024 року. Потерпілий ОСОБА_7 відтворив механізм спричинення йому тілесних ушкоджень, зокрема показав, яким чином був нанесений удар ножем в ділянку грудної клітки, як уникав від вказаного удару та яким чином отримав порізи двох пальців рук. Крім того, відтворив маніпулятивні рухи ОСОБА_5 із предметом сходим на пістолет (т. 1 а.с.144-148).
З дослідженого судом протоколу слідчого експерименту від 11.12.2024 року за участю свідка ОСОБА_11 , понятих та відеофіксації до нього на DVD-R диску, відповідно до якого останній надав слідству інформацію про події, які мали місце 24.10.2024 року, яка повністю узгоджується з показами, наданими ним під час судового розгляду справи (т. 1, а.с. 161-166).
Також, 11.12.2024 року за участі неповнолітнього свідка ОСОБА_14 , в присутності законного представника ОСОБА_18 , психолога ОСОБА_9 , та понятих, за допомогою відеофіксації, проведено слідчий експеримент, в ході якого останній надав слідству інформацію про події, які мали місце 24.10.2024 року, яка повністю узгоджується з показами, наданими ним під час судового розгляду справи (т. 1, а.с. 167-172).
Відповідно до висновку експерта № 718 від 24.10.2024 року, згідно даних судово-медичного обстеження та довідки Цуманської лікарні ОСОБА_7 отримав слідуючи тілесні ушкодження: поверхнева колота рана передньої поверхні грудної клітки зліва у верхній третині, лоскутні рани долонної поверхні середніх фаланг 3, 4 пальців лівої кисті. Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії гострого колюче-ріжучого предмета, цілком можливо від леза ножа, за обставин та в час вказаних обстежуваним та в постанові, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Виникнення вищевказаних ушкоджень в результаті нанесення ударів кулаками, ногами, а також при падінні з висоти власного зросту з прискоренням чи без такого – виключається (т. 1 а.с.141-142).
Як встановлено з висновку експерта № 9-МК від 14.01.2025 року, згідно даних судово-медичного обстеження та довідки Цуманської лікарні, ОСОБА_7 отримав слідуючи ушкодження: поверхнева колота рана передньої поверхні грудної клітки зліва в верхній третині, лоскітні рани долонної поверхні середніх фаланг 3,4 пальців лівої кисті. Колото-різана рана передньої поверхні грудної клітки зліва та колото-різані рани пошкодження на одязі (на куртці, кофті та футболці зліва) могли утворитися від дії плаского колюче-ріжучого предмета типу клинка ножа з лезом і обушком, причому максимальна ширина клинка в межах його поринання не менше 3,0 см, обушок з добре вираженими ребрами не менше 2,0 мм. Різані рани середніх фаланг 3-го, 4 –го пальців лівої кисті могли утворитися від дії предмета, в якого наявні ріжучі властивості, не виключається від дії леза клинка ножа. Тілесні ушкодження, виявлені на тілі та одязі ОСОБА_7 могли утворитися при обставинах, які зазначені на слідчих експериментах, як з його участю так із участю свідків (т.1, а.с.173-177).
Згідно висновку експерта № СЕ-19/103-24/16457-ХЗ від 13.12.2024 року, наданий на дослідження ніж виявлений та вилучений 14.11.2024 року, під час проведення обшуку у надвірних спорудах, за адресою АДРЕСА_1 , до холодної зброї не відноситься, а є ножем господарсько-побутового призначення та виготовлений саморобним способом по типу кухонних ножів (т.1 а.с.183-186).
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 13.11.2025 року за участі обвинуваченого ОСОБА_5 , в присутності його захисника-адвоката ОСОБА_6 за участю спеціаліста ОСОБА_16 та понятих, за допомогою відеофіксації, проведено слідчий експеримент на земельній ділянці площею 0,5 га, кадастровий номер – 0721883800:02:000:0261, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, власником якої є ОСОБА_19 . В ході проведення слідчого експерименту встановлено, що вказана земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту с. Карпилівка. На вказаній земельній ділянці розміщені двоє футбольних воріт та деякі спортивні споруди. 
Відповідно до ст. 94 КПК України кожен доказ повинен бути оцінений з точки зору належності, допустимості і достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Статтею 85 КПК України регламентовано, що належність доказів відображає положення про те, що на підставі цих даних установлюється наявність чи відсутність фактів і обставин, які мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Відповідно до ст.86 КПК України допустимість доказів означає отримання фактичних даних у встановленому законом порядку.
Щодо ознаки достовірності доказів, то вона закладена у розумінні фактичних даних як правдивих відомостей. Під достатністю слід розуміти сукупність належних та допустимих фактичних даних, які у своїй єдності забезпечують відображення всіх елементів предмета доказування та приводять до висновку про доведеність (недоведеність) обставин кримінального провадження, тоді як критерій взаємопов`язаності слід розглядати з тієї позиції, що докази не повинні суперечити один одному чи створювати неоднозначне уявлення про ті чи інші факти.
Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своєму рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Досліджені докази, відповідно до ст. ст. 85, 86 КПК України, суд вважає належними та допустимими, оскільки вони прямо та опосередковано підтверджують обставини, що підлягають доказуванню та мають значення у даному провадженні, а також отримані у порядку, встановленому цим Кодексом. Крім того, такі є достовірними, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по кримінальному провадженню.
Твердження захисника ОСОБА_5 – адвоката ОСОБА_6 щодо недопустимості доказу – висновку експерта № 718 від 21.10.2024 року є безпідставними, виходячи з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 242 КПК України призначення експертизи для встановлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень є обов`язковим. 
Відповідно до ч. 1 ст. 290 КПК, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання (ч. 2 ст. 290 КПК).
Частиною 3 ст. 290 КПК передбачено, що прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.
Необхідно зазначити, що ст. 290 КПК забезпечує реалізацію одного з елементів права на справедливий суд, а саме права на достатні час і можливості, щоб відстоювати свою позицію під час судового розгляду. Це право передбачає можливість отримати доступ до матеріалів, які сторона має намір використати в суді.
Права сторони буде порушено не стільки у випадку, якщо якісь матеріали не будуть або будуть не в повному обсязі відкриті на стадії завершення досудового розслідування, скільки тоді, коли суд, обізнаний із порушенням права сторони на своєчасне ознайомлення з матеріалами іншої сторони, не вжив належних заходів для виправлення ситуації, і сторона не отримала доступу до таких матеріалів або не мала достатнього часу і можливостей підготуватися до їх використання або надання відповідних заперечень.
В ході судового розгляду кримінального провадження, а саме 05.08.2025 року прокурором заявлено клопотання про приєднання до справи матеріалів кримінального провадження, в тому числі: висновку експерта № 718 від 24.10.2024 року. Сторона захисту не заперечувала проти долучення вищезазначених матеріалів кримінального провадження.
Водночас сторона захисту, будучи обізнаною про наявність вищевказаного висновку експерта як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду не зверталася з клопотанням про надання їй доступу до матеріалів, які досліджував експерт, та не виявляла бажання реалізувати своє право на ознайомлення. На думку суду, за відсутності такого клопотання, з урахуванням ст. 22 КПК України слід розуміти, що сторона захисту не вважала за доцільне скористатися правом на відкриття їй також первинних документів (висновку експерта № 711 від 22.10.2024 року та довідки КП «Цуманська лікарня Цуманської селищної ради» № 66 від 22.10.2024 року).
Крім цього, прокурором в судовому засіданні 06.02.2026 року було заявлено клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження висновку експерта № 711 від 22.10.2024 року та довідки КП «Цуманська лікарня Цуманської селищної ради» № 66 від 22.10.2024 року. Одночасно прокурор відкрив дані письмові докази, в порядку ч. 11 ст. 290 КПК України стороні захисту, однак захисник та обвинувачений відмовитись від ознайомлення з цими письмовими доказами.
На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що сторона захисту не була позбавлена можливості отримати доступ (ознайомитися, скопіювати) до вищезгаданих документу на відповідному етапі досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження, а тому в задоволенні клопотання про визнання недопустим доказом фактичних даних, які вказані у висновку експерта № 718 слід відмовити.
Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого, суд виходить з наступного.
Так, згідно зі ст. 296 КК України хуліганством визнається грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.
З об`єктивної сторони хуліганство полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди. 
Початок прояву такого діяння може бути різний: наприклад, особа може завчасно передбачити, що перебуватиме у громадському місці, й у зв`язку із цим готується, налаштовує себе на вчинення у той час відповідних протиправних дій, або ж рішення вчинити такі дії може виникнути спонтанно, раптово, ситуативно. Однак для кваліфікації хуліганства момент виникнення бажання його вчинити не є визначальним, оскільки не є конструктивною ознакою (складовою) цього посягання. Цей стан не виключає й того, що особа, яка не планувала або завчасно не готувалася і не мала наміру вчинити хуліганство, водночас може вчинити це діяння згодом за будь-яких обставин.
За зовнішнім виявом (набором фактів) хуліганство певним чином схоже на ряд інших діянь, зокрема, найбільше на ті з них, які посягають на здоров`я, честь та гідність людини, її майно.
У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» зазначено, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально-караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство названі дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту, грубе порушення громадського порядку, яке особа тривалий час уперто не припиняла, тощо.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Мотив явної неповаги до суспільства характеризується усвідомленим спонуканням зневажливого ставлення до громадського порядку, неперсоніфікованого кола осіб, ігнорування існуючих у суспільстві елементарних правил поведінки, моральності, добропристойності. Таке ставлення проявляється у вчинках особи, стає відкрито вираженим, очевидним як для самого винного, так і для інших осіб. У процесі вчинення кримінального правопорушення, що розпочався за мотивом особистого характеру, останній може перейти в мотив явної неповаги до суспільства.
Протиправне діяння вчиняється за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямоване на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція оточуючих, в тому числі потерпілого, на провокуючі дії винного стають приводом для подальшого насильства.
Як встановлено в ході судового розгляду, конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_7 , виник випадково, як зухвала та непропорційна реакція з боку ОСОБА_5 щодо можливих дій потерпілого ОСОБА_7 , пов`язаних із мотоциклом, який належить племіннику обвинуваченого. Його обурення на можливі дії ОСОБА_7 вийшло за межі особистісного конфлікту в той момент, коли він ігноруючи присутність свідків, в тому числі неповнолітніх, витягнув із чохла ніж, яким намагався пошкодити переднє колесо мотоцикла потерпілого та спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження. В подальшому, предметом, зовні схожим на пістолет, здійснював руками імітаційні рухи приведення зброї у бойову готовність та тримаючи даний предмет руками, став направляти його в бік неповнолітнього ОСОБА_7 та усіма своїми діями продемонстрував можливість його застосовування.
Крім цього, суд приймає до уваги і той факт, що конфлікт мав місце в громадському місці, а саме на земельній ділянці, яка не огороджена, відкрита, вільна від забудови. На вказаній земельній ділянці розміщені футбольні ворота, спортивні тренажери, дитячі гойдалки. Крім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив, що на вказаній території збирається молодь для дрифту на мотоциклах. 
Суд враховує і той факт, що обвинуваченим, при вчиненні інкримінованого діяння, було застосовано ніж, який не відноситься до холодної зброї та предмет, який ззовні схожий на пістолет. Тобто умисел обвинуваченого був спрямований не на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, а на порушення громадського порядку з мотивів особистої зневаги та явної неповаги до суспільних норм поведінки. На думку суду, його поведінка свідчить про те, що у його свідомості мало місце переконання про його домінування та можливість такої протиправної поведінки, про що свідчить його непропорційна реакція на незначний привід, а відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого свідчить про відсутність в його діях складу правопорушення саме проти життя та здоров`я, але в повній мірі відповідає диспозиції ст. 296 КК України (постанова ВС від 25.01.2022 року в справі № 161/2203/20).
Твердження сторони захисту про те, що земельна ділянка, на якій відбувались події, перебуває у приватній власності, а тому не може бути громадським місцем, судом відхиляються, оскільки як встановлено в ході судового розгляду кримінального провадження та про це зазначено вище, конфлікт мав місце на земельній ділянці, яка хоч і перебуває у приватній власності, проте не огороджена, перебуває у відкритому доступі, вільна від забудови, на ній розміщені футбольні ворота, спортивні тренажери, дитячі гойдалки.
Отже, обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки поведінки ОСОБА_5 свідчать про особливу зухвалість і мотив явної неповаги до суспільства (очевидний як для самого обвинуваченого, так і для інших осіб) в діях ОСОБА_5 при грубому порушенні громадського порядку, а тому вони містять об`єктиві та суб`єктивні ознаки хуліганства й підлягають кваліфікації за ст. 296 КК України.
Однак, суд не погоджується з кваліфікуючою ознакою хуліганства, визначеної в ч. 4 ст. 296 КК України, яка ставиться в провину ОСОБА_5 .
Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження.
Указане має місце тоді, коли діяння особи, яке згідно з обвинувальним актом ставиться їй у провину, підлягає кваліфікації за менш тяжкий злочин, ніж це зазначено в обвинувальному акті. Якщо ж вчинення конкретного діяння органом досудового розслідування особі у провину не ставилося, то суд відповідно не може вийти за межі висунутого обвинувачення та додатково встановити обставини кримінального провадження, які не були зазначені в обвинувальному акті.
Частиною 4 ст. 296 КК України, передбачені кваліфікуючі ознаки кримінально-караного хуліганства, а саме вчинення його із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
У п.11 постанови від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, які пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час учинення хуліганських дій, а заздалегідь заготовленими - предмети, які хоч і не зазнали якоїсь попередньої обробки, але ще до початку хуліганства були приготовлені винним для зазначеної мети.
Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, установлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону. 
ОСОБА_5 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні ним хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень – ножа та предмету зовні схожого на пістолет.
При цьому підставою для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 296 КК України стало саме застосування предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. Згадану кваліфікуючу ознаку органом досудового розслідування зазначено як при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, так і юридичного формулювання обвинувачення.
В ході судового розгляду кримінального провадження, під час допиту, обвинувачений ОСОБА_5 не заперечив той факт, що під час подій, про які зазначено в обвинувальному акті, мав при собі ніж, який перебував при ньому у зв`язку з поїздкою для збирання грибів, тобто з побутовою метою. Заперечив факт наявності у нього будь-якого предмету, зовні схожого на пістолет. 
Докази, які би свідчили про зворотне та вказували на те, що обвинувачений заздалегідь заготовив вказаний ніж, який призначений для побутових потреб, саме для нанесення тілесних ушкоджень, як це зазначено в обвинувальному акті, в матеріалах провадження відсутні та відповідно не доведені стороною обвинувачення під час судового розгляду кримінального провадження.
Крім того, суд звертає увагу, що одного факту знаходження предмета при обвинуваченому до початку хуліганства, в процесі якого він застосовував його для нанесення тілесних ушкоджень, для кваліфікації дій за ч.4 ст.296 КК України недостатньо. Необхідною умовою такої кваліфікації є доведеність наявності у ОСОБА_5 мети підготовки такого предмета для нанесення тілесних ушкоджень, того, що обвинувачений умисно з метою використати предмет для заподіяння шкоди здоров`ю взяв його для вчинення саме хуліганських дій.
Крім того, в ході судового розгляду кримінального провадження, стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено, що предмет зовні схожий на пістолет, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, відноситься до зброї чи іншого предмета спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. Під час проведення досудового розслідування, вказаний предмет віднайдений та вилучений не був.
Тому за недоведеності прокурором цього суб`єктивного моменту слід визнати безпідставною інкриміновану стороною обвинувачення кваліфікуючу ознаку, передбачену ч. 4 ст. 296 КК України - із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Щодо можливої наявності в діях ОСОБА_5 іншої кваліфікуючої ознаки ч. 4 ст. 296 КК України, як вчинення хуліганських дій із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, проте вона обвинуваченому не інкримінувалась. Дана ознака у змісті кримінального закону передбачена як альтернативна тій, що вказана в обвинуваченні, є самостійною та відповідно до ст.91 КПК України підлягає окремому доказуванню в суді, а суд з огляду на адресовані йому за ст. 337 КПК України застереження не наділений процесуальними повноваженнями виходити за межі пред`явленого обвинувачення, встановлювати інші обставини, що не були предметом дослідження під час досудового розслідування.
Слід також зазначити, що під час судового розгляду прокурор мав можливість змінити обвинувачення відносно ОСОБА_5 , проте, своїм правом визначеним ч. 2 ст. 337 КПК України не скористався.
Таким чином, оцінивши всебічно, повно та неупереджено досліджені докази, які визнані судом належними, допустимими та достовірними, суд дійшов висновку , що дії ОСОБА_5 слід перекваліфікувати з ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 296 КК України – хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю. 
Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 із ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України, в судовому засіданні не встановлено.
Разом з тим, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведений факт перебування ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення кримінального правопорушення, оскільки показання потерпілого та свідків в частині того, що від ОСОБА_5 було чути запах алкоголю, з урахуванням інших наявних доказів у справі, не є безсумнівною обставиною, яка б свідчила про скоєння обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння. Будь-яких інших доказів, які підтверджували б вказану обставину матеріали кримінального провадження не містять, факт перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння не констатовано за даних обставин медичним працівником чи експертом у відповідний процесуальний спосіб.
При призначенні покарання суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до якого покарання призначається в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
В силу ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків.
Крім того, суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який має постійне місце проживання та роботи, одружений, на утриманні п`ятеро неповнолітніх дітей, є волонтером та керівником Благодійної організації «Благодійний фонд «Павла Феня», здійснює активну волонтерську діяльність, приймає активну участь у житті громади, неодноразово нагороджувався подяками за допомогу, патріотизм та вагомий внесок у підтримці військовослужбовців Збройних Сил України, відсутність даних щодо ймовірного перебування останнього на диспансерному обліку у лікаря психіатра та нарколога, частково відшкодував заподіяну шкоду.
Разом з цим, суд враховує, що ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, двічі звільнявся від відбування покарання з випробуванням, відбував покарання у виді позбавлення волі. На даний час, згідно ст. 89 КК України є таким, що не має судимості.
Також, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує думку потерпілого, який настоював на суворій мірі покарання. Однак, зазначає, що позиція потерпілої сторони у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Суд також бере до уваги дані досудової доповіді, якою ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінені як високий; зроблений висновок про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
До обставин, яка у відповідності до ст.66 КК України пом`якшує покарання, суд відносить часткове відшкодування шкоди. 
Обставою, яка обтяжує покарання, у відповідності до ст. 67 КК України – вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини.
Таким чином, враховуючи наявність пом`якшуючої та обтяжуючої обставини, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч. 2 ст. 50 КК України, вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді пробаційного нагляду, в межах санкції статті за якою він обвинувачується. 
На думку суду, саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченими, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.
Суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, обмеження волі, зважаючи на особу обвинуваченого та встановлені в ході судового розгляду конкретні обставини справи.
Вказана позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело. Зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Щодо цивільного позову суд зазначає наступне.
В межах кримінального провадження представником потерпілого - адвокатом ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування заявленого позову зазначає, що злочинними діями обвинуваченого, потерпілому було спричинено моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 100000 (сто тисяч) грн. та 30000 (тридцять тисяч) витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги. 
Захисником обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_6 подано відзив на позовну заяву потерпілого, у прохальній частині якого, із викладеною мотивацією, просить даний цивільний позов задовольнити частково, зокрема стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 моральні збитки завдані кримінальним праворушенням у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. та 2000 (дві тисячі) грн. пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги. 
Разом з тим, вважає, що заявлена сума моральної шкоди не відповідає фактичним обставинам справи та є значно завищеною. Крім того, зазначає, що позивач не підтвердив належними доказами понесення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі. 
Заслухавши учасників провадження, дослідивши подані до позовної заяви докази, суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Також суд бере до уваги і те, що як вірно визначено у п. 6.4. Методичних рекомендаціях Листа Мінюсту від 13.05.2004р. N 35-13/797 "Відшкодування моральної шкоди" моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Згідно вимог ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, суд враховуючи, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 , які полягали у порушенні звичного життя; вседозволеності, перенесеного стресу потерпілим та рідними; отримання тілесних ушкоджень, які, аналізуючи висновок експерта, однозначно вплинули на звичний ритм життя потерпілого; суд вважає, що вчиненим кримінальним правопорушенням потерпілому завдано моральної шкоди.
Водночас, заявлена вимога у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень, на переконання суду, є надто завищеною та не узгоджується із практикою Верховного Суду. 
Суд вважає, що стягнення моральної шкоди у сумі 60000 грн. буде відповідати засадам виваженості, справедливості та розумності, з огляду на перенесені душевні страждання та зміни звичного способу життя потерпілим.
Разом з тим, з врахуванням добровільного відшкодування ОСОБА_5 моральної шкоди у розмірі 39400 грн., що підтверджується квитанцією № 0156 від 10.01.2026 року, позовні вимоги слід задоволити частково та стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_7 суму морального відшкодування у розмірі 20 600,00 грн.
Щодо вимоги представника потерпілого ОСОБА_7 – адвоката ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_5 витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
Питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні врегульовано главою 8 КПК України. Перелік видів таких витрат міститься у ст. 118 КПК України, а їх розподіл регламентовано ст. 124 КПК України.
За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений. Витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження, а згідно ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Повноваження адвоката підтверджується свідоцтвом про право зайняття адвокатською діяльністю №365 від 21.04.2008 року, ордером на надання правничої допомоги серії АС № 1115111 від 28.10.2024 року.
При вирішенні вказаного питання, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У своєму рішенні від 11.02.2019 р. №335/9780/15-ц Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
З урахуванням основоположних засад справедливості, виваженості та розумності, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 в сумі 10000 грн.
Разом з тим, з врахуванням добровільного відшкодування ОСОБА_5 судових витрат у розмірі 5000 грн., що підтверджується квитанцією № 0158 від 10.01.2026 року, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 , слід стягнути судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 
Арешти, накладені ухвалами слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.10.2024 року, 19.11.2024 року в рамках даного кримінального провадження - скасувати.
Питання про речові докази вирішити у відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Судові витрати у справі, пов`язані із залученням експерта для проведення судової експертизи зброї за експертною спеціальністю 3.3 «Дослідження холодної зброї» в сумі 1989,75 грн., підлягають стягненню з ОСОБА_5 в дохід держави.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу залишити попередній – особиста порука, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КК України.
На підставі наведеного, керуючись ст. 615, ст. ст. 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В

Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ст. 59-1 КК України встановити ОСОБА_5 , такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Строк покарання у виді пробаційного нагляду рахувати з дня постановки ОСОБА_5 на облік уповноваженим органом з питань пробації. 
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу залишити попередній – особиста порука, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 20600 (двадцять тисяч шістсот) грн. моральної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) грн. - витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги.
Арешти, накладені ухвалами слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.10.2024 року, 19.11.2024 року в рамках даного кримінального провадження - скасувати.
Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави судові витрати у справі, пов`язані із залученням експерта для проведення судової експертизи зброї за експертною спеціальністю 3.3 «Дослідження холодної зброї» в сумі 1989 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. 75 коп. 
Речові докази: демісезонну куртку чорного кольору із капюшоном із слідами РБК на ній, кофту сірого кольору із капюшоном із слідами РБК на ній та футболку синього кольору із слідом РБК, які передано в камеру зберігання речових доказів ВП № 1 (м.Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області – повернути власнику ОСОБА_7 ;
- ніж із руків`ям коричневого кольору та пошкоджений мобільний телефон марки «Самсунг», в якому знаходиться наявна сім -карта, які передано в камеру зберігання речових доказів ВП № 1 (м.Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області – повернути власнику ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Ківерцівський районний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1