ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/13745/24 Суддя (судді) першої інстанції: Василь НЕПОЧАТИХ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Штульман І.В.
суддів: Кобаля М.І,
Черпака Ю.К.,-
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

16 жовтня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Хоминська Олеся Сергіївна звернулася в Чернігівський окружний адміністративний суд з адміністративним позов до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, про:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 17 вересня 2024 року за №253350004455 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до її страхового стажу період навчання з 01 вересня 1982 року по 26 лютого 1985 року згідно диплому серії НОМЕР_2 та періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 з 17 квітня 1984 року по 11 липня 1984 року, з 08 квітня 1985 року по 30 вересня 1991 року на посаді контролера Виробничого меблевого об`єднання «Невська Дубровка», з 01 жовтня 1991 року по 26 жовтня 1993 року на посадах контролера та комплектувальника в асоціації «Невська Дубровка» та призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 10 жовтня 2024 року. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 17 вересня 2024 року №253350004455 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01 вересня 1982 року по 26 лютого 1985 року, згідно диплому серії НОМЕР_2 та періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 з 08 квітня 1985 року по 30 вересня 1991 року на посаді контролера Виробничого меблевого об`єднання «Невська Дубровка», з 01 жовтня 1991 року по 26 жовтня 1993 року на посадах контролера та комплектувальника в асоціації «Невська Дубровка». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 вересня 2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду. В решті позових вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу, наказу про звільнення з роботи, відсутність підтверджуючої довідки про даний період роботи за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача ОСОБА_1 , що дає їй право на призначення пенсії за віком.
Не погоджуючись рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі - апелянт) звернулося до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати вказане судове рішення і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 . Апелянт вважає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №253350004455 від 17 вересня 2024 року правомірно відмовлено у призначені позивачу пенсії. 
Позивач ОСОБА_1 заперечує проти апеляційної скарги у повному обсязі та зазначає, що її трудова книжка НОМЕР_4 оформлена 17 квітня 1984 року у відповідності до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, що затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року №162 (чинною станом на 17 квітня 1984 року, тобто на час оформлення трудової книжки). 
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року в оскаржуваній частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна відповідача задоволенню не підлягає, мотивуючи це наступним.
З матеріалів справи вбачається, і це правильно встановлено судом першої інстанції, що 10 вересня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.34-35).
З урахуванням принципу екстериторіальності, заява ОСОБА_1 була опрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві та рішенням від 17 вересня 2024 року за №253350004455 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.37). Рішення мотивовано тим, що відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року. Відповідно наданих до заяви документів про стаж (трудова книжка, ідентифікаційний номер, диплом, довідки про стаж) та даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж позивача ОСОБА_1 складає 22 роки 9 місяців 19 днів, що недостатньо для призначення пенсії.
При цьому, відповідачем не враховано до стажу періоди навчання з 01 вересня 1982 року по 26 лютого 1985 року, оскільки диплом НОМЕР_2 , виданий на прізвище ОСОБА_1 , що не відповідає паспортним даним заявниці та наданому свідоцтву про шлюб ОСОБА_1 , та роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 17 квітня 1984 року, - зміну прізвища ОСОБА_4 (мовою оригіналу) на титульній сторінці зроблено з порушенням вимог пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: не зазначено дату видачі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 . Зазначене свідоцтво про шлюб не надано (а.с.37).
Не погодившись з рішенням відповідача про відмову у призначені пенсії за віком, ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом за захистом своїх прав та інтересів.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено, що саме цей закон регулює відносини між суб`єктами загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечать цьому Закону.
Відповідно до статті 11 Закону №1058-IV, застрахованими особами є громадяни, які працюють на підприємствах, в установах і організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, у фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи за договорами цивільно-правового характеру. За осіб, які працюють на вищезазначених умовах, страхувальник (роботодавець) зобов`язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати до солідарної системи в установлені строки та в повному обсязі страхові внески від об`єкту для їх нарахування.
Згідно частин п`ятої, шостої статті 20 Закону №1058-IV, страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. 
Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів з дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, календарний місяць; для страхувальників, зазначених у пункті 5 статті 14 цього Закону - квартал.
Таким чином, усі місяці роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі-працівнику заробітну плату та нараховувало відповідні страхові внески з неї, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески чи ні або незалежно від того, чи обліковуються вказані страхові внески відповідачем у реєстрі застрахованих осіб.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 31 років. 
Згідно частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Пунктом 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. 
Судом першої інстанції встановлено, і це є правильним, що Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві не зарахувало до страхового стажу позивача ОСОБА_1 періоди навчання з 01 вересня 1982 року по 26 лютого 1985 року, згідно диплому НОМЕР_2 , оскільки такий виданий на прізвище ОСОБА_1 , що не відповідає паспортним даним заявниці та наданому свідоцтву про шлюб ОСОБА_1 .
Також, позивачу ОСОБА_1 не було зараховано до страхового стажу періоди роботи, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 17 квітня 1984 року, оскільки зміну прізвища ОСОБА_4 (мовою оригіналу) на титульній сторінці зроблено з порушенням вимог пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: не зазначено дату видачі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 . 
Судом першої інстанції встановлено, і це є правильним, що позивач ОСОБА_1 дійсно змінювала прізвище з « ОСОБА_1 » (прізвище при народженні) на « ОСОБА_1 » та з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » у зв`язку із одруженнями, що підтверджується копіями свідоцтва про народження позивача, свідоцтва про розірвання шлюбу з ОСОБА_7 , свідоцтва про шлюб з ОСОБА_8 (а.с.16-19).
Записи про зміну прізвища позивача на « ОСОБА_1 » та « ОСОБА_1 » також містяться у трудовій книжці, завірені підписом та печаткою.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає помилковими твердження відповідача про підстави незарахування до стажу роботи ОСОБА_1 періоду роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 17 квітня 1984 року, оскільки зміну прізвища ОСОБА_4 (мовою оригіналу) на титульній сторінці зроблено з порушенням вимог пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та не зазначено дату видачі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , враховуючи наступне.
У відповідності до пункту 2.13 Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
Проаналізувавши норми права суд апеляційної інстанції звертає увагу, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду звертає увагу, що згідно записів трудової книжки позивача ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 17 квітня 1984 року вона була заведена на дівоче прізвище « ОСОБА_1 », потім були внесені зміни на першій сторінці трудової книжки позивача, виконаних російською мовою, а не українською мовою, прізвище « ОСОБА_1 » закреслено та замінено на « ОСОБА_1 ».
Так, на внутрішній стороні обкладинки трудової книжки наявні записи російською мовою про зміну прізвища на « ОСОБА_1 » із посиланням на серію та номер свідоцтва про шлюб, наявний підпис старшого інспектора відділу кадрів та відтиск печатки відділу кадрів підприємства.
Трудова книжка також містить інформацію про період навчання позивача з 01 вересня 1982 року по 26 лютого 1985 року, що був зроблений на підставі диплому серії НОМЕР_2 , виданого 01 березня 1985 року Гомельським політехнічним технікумом. 
Записи трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 17 квітня 1984 року містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити наказів, на підставі яких вони внесені, та печатки підприємств.
Фактично вказані періоди навчання/роботи ОСОБА_1 не було зараховано пенсійним органом до стажу її роботи, який зараховується для призначення пенсії за віком, у зв`язку з виявленими недоліками при заповненні трудової книжки позивача відповідальними працівниками підприємств, на яких вона працювала.
Отже, записами трудової книжки ОСОБА_1 підтверджено навчання/трудову діяльність позивача у відповідні періоди.
Вказана трудова книжка в частині вказаних періодів оформлена у відповідності до вимог законодавства, її записи містять номери та дати наказів про прийом на роботу, переведення, звільнення, а також печатки відповідних підприємств та установ.
Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, не може впливати на її особисті права позивача ОСОБА_1 .
Верховний Суд у постанові від 18 листопада 2022 року за результатом розгляду справи №560/3734/22 зазначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.
При цьому, обов`язок належного оформлення документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.
Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17 висловлено позицію, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Так, законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Поряд з цим, трудова книжка позивача ОСОБА_1 в частині спірних періодів не містить неправдиві або недостовірні відомості, зворотнього відповідачем не доведено, перша сторінка має дату заповнення. Тому зазначені відповідачем зауваження та недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні вказаних спірних періодів навчання/трудової діяльності позивача ОСОБА_1 до стажу роботи, що враховується при призначенні пенсії.
Судом першої інстанції правомірно зазначено, що підставою для призначення пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність внесення записів у трудову книжку.
Згідно з частиною третьою статті 44 Закону №1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Крім того, відповідно статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення", органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок №22-1).
Відповідно до пункту 4.1 Порядку №22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
Пунктом 4.3 Порядку №22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії (переводить) та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд України має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним захистом прав позивача є зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, як територіального органу Пенсійного фонду України, у порядку екстериторіальності повторно розглянути заяву позивача ОСОБА_1 , зарахувати спірні періоди до страхового стажу і призначити їй пенсію за віком.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 прийнято у відповідності до вимог законодавства, а доводи Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі №620/13745/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: М.І. Кобаль

Ю.К. Черпак