Справа 556/3298/25  
Номер провадження 2/556/138/2026  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
(ЗАОЧНЕ)  

01.04.2026.
Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Котик Л.О.,
при секретарі Соловей Г.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, 

В С Т А Н О В И В:
До Володимирецького районного суду Рівненської обалсті звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 14.09.2018 по 11.01.2023. Шлюб між ними розірвано рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 11.01.2023.
Під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 набули спільне майно, а саме побудували житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок будували власними силами, проживали у недобудованому будинку до 2020 року, разом із спільною дитиною ОСОБА_3 . Після погіршення відносин з ОСОБА_2 , вона разом з дитиною переїхали проживати в АДРЕСА_1 .
Відповідач проживає у їх спільному будинку сам, позивачку туди не впускає. Згоди щодо поділу спільного сумісного майна між ними не досягнуто, а тому остання змушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею право власності на житлового будинкуу з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаний позов надійшов до суду 31 жовтня 2025 року.
Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 листопада 2025 року позовну заяву про поділ майна залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.
21.01.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що твердження позивачки про будівництво житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 під час перебування у шлюбі, тобто з 2020 року і по 2023 рік не відповідає дійсності. Крім того, вказаний будинок є особистою власністю відповідача та не був повністю побудований, право власності на будинок не було зареєстроване. Відповідно до декларації про готовність до експлуатації об"єктів, початок будівництва було здійснено 24.04.2018 року, а саме до укладення шлюбу, оскільки шлюб було укладено 14.09.2018. 
10.11.2022 позивачем було подано позов про розірвання шлюбу, в якому вказано, що сторони протягом тривалого часу не підтримують шлюбні відносини, рішенням суду від 11.01.2023 шлюб було розірвано.
Оскільки майно не було зареєстроване, даний об`єкт не може предметом поділу, а отже у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.
20.01.2026 від позивачки надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що декларація про готовність вказаного житлового будинку подана безпосередньо відповідачем у 2022 році. У технічному паспорті, який додано до позову, зазначено роки спорудження житлового будинку з надвірними будівлями (2020-2021), що відповідає дійсності, де замовником даного технічного паспорта є ОСОБА_2 . Уся наявна документація на житловий будинок знаходиться у спірному житловому будинку. На підставі наведеного, просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.
Належним чином повідомлений відповідач, повторно в судове засідання не з"явився без повідомлення причин неявки.
А тому судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України. 
Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав:
14 вересня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, про що виконавчим комітетом Степангородської сільської ради Володимирецького району складено відповідний актовий запис №9. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини змінено на – « ОСОБА_4 ».
Згідно рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 січня 2023 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано. Прізвище ОСОБА_5 після розірвання шлюбу змінено на дошлюбне – « ОСОБА_6 ».
Відповідно до Витягу із рішення №406 від 06.10.2017 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер: 5620889500:01:001:0190) у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 . Передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку, площею 0,2500 га. за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови, розташовані на території Степангородської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських (присадибна ділянка), будівель та споруд.
Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5603332262017 від 04.08.2017, власником земельної ділянки: кадастровий номер: 5620889500:01:001:0190, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є - ОСОБА_2 .
Відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер ІУ101220408175, рік початку будівництва: не вказано, рік завершення будівництва:2021.
Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа житлового будинку – 82,0 метри квадратних, з них: жила – 52,0 метри квадратних, допоміжна (підсобна) - 30,0 метри квадратних. Рік спорудження житлового будинку – 2020, сарай-гараж-літня кухня – 2021.
Відповідно до Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта: повідомлення про початок будівельних робіт – 24.04.2018; назва будинку, будівлі, споруди, що є частинами об`єкта будівництва та готові до експлуатації – житловий будинок, сарай-гараж – л.кухня; дата подачі декларації про готовність до експлуатації об`єкта – 08.04.2022.
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положенням статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).
Відповідно до частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року, у справі №488/3103/17-ц, у ЦК України, крім понять нерухомість , нерухоме майно , об`єкт нерухомого майна (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351 ЦК України), вживаються також інші поняття, наприклад: об`єкт незавершеного будівництва (стаття 331 ЦК України), об`єкт будівництва (статті 876, 877, 879-881, 883 ЦК України), однак прямого визначення цих понять не міститься.
Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, необхідно визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду, оскільки її фізичне створення розпочато, однак не завершено.
Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.
Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.
Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.
Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.
За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.
У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.
Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток .
При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін .
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 і, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в справі № 158/2404/13-ц (провадження № 61-21466св18).
Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей177-179,182 ЦК України, ч. 3ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі №206/1198/20, Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятий до експлуатації, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19). Отже, новостворене нерухоме майно, будівництво якого здійснено в передбаченому законом порядку, набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.
Отже, законодавством не передбачено можливості звернення до суду з вимогою про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який не прийнято у встановленому законом порядку до експлуатації. У такому випадку об`єкт незавершеного будівництва ще не набув статусу нерухомого майна як об`єкта цивільного права.
При цьому ОСОБА_1 позовних вимог про визнання права власності на частину будівельних матеріалів, що були витрачені на будівництво спірного будинку, відповідно до частини третьої статті 331 ЦК України, не заявляла.
Доказів, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями прийнятий в експлуатацію та зареєстрований у встановленому законом порядку, суду не надано, а право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав може виникнути лише з моменту державної реєстрації, а тому підстав для задоволення позову у суду, не має.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Положення статті 12 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які данні, ні підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57, 60-62, 65, 70, 105, 110,112 СК України, ст.ст. 368,377 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 4,6,8,10-13, 17-18, 141, 259, 263-265, 274-275, 279, 430 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 20 квітня 2026 року.

Суддя: Котик Л.О.

Учасники процесу:

Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса - АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання за адресою згідно відомостей ВОМІРМП УДМС в Рівненській області – АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .