Справа № 521/633/26
Номер провадження № 2/521/2891/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
19 березня 2026 року         м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Громіка Д.Д.,
при секретарі Котигорох Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Одеський двір» про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Подорожній А.С., діючи в інтересах ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач), звернувся до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Одеський двір» (далі – ОСББ «Одеський двір») про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди. 
Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що позивачу на праві приватної власності, на підставі інвестиційного договору про передачу майнових прав на житлову квартиру від 12.12.2005 року, належить квартира   АДРЕСА_1 , в будинку, в якому ОСББ «Одеський Двір» є управителем. 18 вересня 2024 року металеві двері, які були встановлені з дозволу забудовника на другому поверсі секції № 5, де розташована квартира позивачки, ОСББ «Одеський Двір» було демонтовано та винесено у невідомому напрямку, на підставі припису, на якій ОСОБА_1 надала дозвіл, на що позивачкою була подана заява в поліцію, відповіді на яку отримано не було, цього ж числа було незаконно демонтовано електричний лічильник та відрізано електропостачання у квартиру позивачки. З заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за електропостачання та опалення з позивачки відповідач до суду не звертався і таких повідомлень ОСОБА_1 не надавав. У зв`язку з такими протиправними діями, які також підтверджуються актами від 13.01.2026 року про демонтаж двері, відключення від електропостачання та від системи опалення (06 червня 2025 року), та фотографіями, позивачка 30.10.2024 року була вимушена виїхати з квартири та 06.06.2025 року дізналась, що в квартирі відрізано опалення, що також унеможливлює її проживання в квартирі, псує ремонт, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду з даним позовом. Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просила суд зобов`язати ОСББ «Одеський Двір»: встановити демонтовані металеві двері на другий поверх секції № 5, що розташована в житловому будинку по АДРЕСА_2 ; підключити до мереж електропостачання, повернути та встановити лічильник і підключити до системи опалення належну їй квартиру; стягнути моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн., а також судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 4259,84 грн, витрат з надання правничої допомоги - 15 000,00 грн. 
Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 29.01.2026 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін.
Представник позивача адвокат Подорожній А.С, в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд провести розгляд справи за його відсутності та проти проведення заочного розгляду справи не заперечував, подав заяву про стягнення судових витрат, в тому числі витрат на правову допомогу.
Представник ОСББ «Одеський двір» в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертом та поштовим повідомленням, яке направлялось за місцем реєстрації відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за місцем свого знаходження відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідач не подав, а тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справу за відсутності відповідача, згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалити заочне рішення.
Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
У відповідності до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що позивачці, на підставі інвестиційного договору про передачу майнових прав на житлову квартиру від 12.12.2005 року, видавник ТОВ «Едельвейс плес», на праві приватної власності, належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 170549277 від 14.06.2019 року. 
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 07 грудня 2018 року було проведено державну реєстрацію юридичної особи ОСББ «Одеській двір» за №15561020000068428 Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Згідно з листом директора ТОВ «Едельвейс плес» Федорович М.В. № 16- 02/-2018-1 від 16.02.2018 р. ОСОБА_1 повідомлено, що ТОВ «Едельвейс плес» не заперечує проти встановлення металевих дверей на другому поверсі секції № 5, що розташована в житловому будинку по АДРЕСА_2 . 
Відповідно до припису № 09/9-24 від 09 вересня 2024 року голова правління ОСББ «Одеський Двір» Романюк Ю.М. повідомила власників квартир АДРЕСА_3 , про демонтаж металевих дверей, розташованих на 2 поверсі 5 секції спірного будинку, оскільки двері встановлені без наявності узгодження та дозволу, всупереч проектної документації, створюють перешкоди для доступу до приладів обліку електроенергії та опалення квартир. 
12 вересня 2024 року складена спільна заява ОСОБА_1 та власників квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , в якій викладені заперечення проти демонтажу дверей і зазначено про дозвіл забудовника ТОВ «Едельвейс плес» на їх встановлення. 
З досліджених судом фотографій вбачається, що також демонтовано електричний лічильник та відрізано електропостачання у квартиру АДРЕСА_7 , яка належить позивачці.
Згідно з талоном-повідомленням єдиного обліку № 11032 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 20.09.2024р., ОСОБА_2 , мешканка квартири АДРЕСА_5 спірного будинку, зверталась з заявою про прийнятті мір до голови ОСББ.
Відповідно до трьох актів від 13.01.2026 року, які підписані ОСОБА_3 , що мешкає у квартирі АДРЕСА_8 , ОСОБА_4 , що мешкає у квартирі АДРЕСА_9 , ОСОБА_5 , що мешкає у квартирі АДРЕСА_10 , 18 вересня 2024 року за наказом голови правління ОСББ «Одеський Двір» ОСОБА_6 демонтовані двері, а 06.06.2025 року квартиру АДРЕСА_7 спірного будинку відключено від електропостачання та від системи опалення.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Частинами першою - сьомою статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 
Згідно частини другої статті 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. 
Спеціальним законом, який регулює відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і споживачем, який отримує або має намір отримувати житлово-комунальні послуги, є Закон України «Про житлово-комунальні послуги» 9 листопада 2017 року (далі - Закон № 2189-VIII), а також прийнятті відповідно до його норм підзаконні нормативно-правові акти. 
Згідно зі ст. 5 ЗУ № 2189-VIII, до житлово-комунальних послуг, належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. 
Відповідно до ст. 10 Закону ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. 
Згідно зі статтею 20 Закону №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. 
У статті 629 Цивільного кодексу України, закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). 
Тлумачення статті 526 ЦК України, свідчить, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. 
Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Відповідно до підпункту 2 пункту 5.2.1 глави 5.2 розділу V «Правил роздрібного ринку електричної енергії», затверджених Постановою № 312 від 14.03.2018 року Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, електропостачальник має право звертатися до оператора системи щодо відключення (обмеження) електроживлення споживача у випадках, визначених цими Правилами, крім випадків постачання вразливим споживачам, визначених Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до ч. 6 статті 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду. 
Відповідно до ч. 5 статті 14 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», спори щодо здійснення прав співвласників вирішуються за згодою сторін або в судовому порядку.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Отже, враховуючи вищезазначені норми, викладене вище, суд приходить до висновку, що повноваження по відключенню квартири   АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачу, від постачання електроенергії і опалення у відповідача відсутні, а наявне передбачене законом право звернення до суду для вирішення спорів, він не реалізував, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, а в частині щодо зобов`язання встановити демонтовані двері належить відмовити, оскільки позивачкою не доведено, що вони є її власністю та двері не були встановлені на належній саме ОСОБА_1 площі.
Вирішуючи питання, щодо стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Суд вважає, що внаслідок незаконного відключення квартири, яка належить на праві власності позивачці, від опалення та електроенергії, ОСОБА_1 безсумнівно була заподіяна моральна шкода, що полягає у її переживаннях внаслідок такого пошкодження майна, яке ускладнює його подальшу експлуатацію і прикладання зусиль до відновлення первісного становища.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Окремо суд акцентує увагу на тому, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 у справі 752/17832/14-ц.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивачу дійсно було заподіяно моральну шкоду, яка має бути компенсована у розмірі 2 000,00 грн.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Частиною 3 тієї ж статті ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Судом встановлено, що витрати на правову допомогу позивача склали 15 000 гривень 00 копійок. На підтвердження вказаного факту в матеріалах справи наявні посвідчені копії: Договору про надання правничої (правової) допомоги, що укладений між позивачем та адвокатом Подорожнім А.С. від 05.01.2026 року, акту прийому-передач послуг, що укладений між позивачем та адвокатом Подорожнім А.С. від 30.01.2026 року, згідно якого сторонами погоджено, що виплата винагороди становить 15 000,00 гривень.
Відповідно до позиції викладеній у постанові Верховного Суду у справі № 910/4881/18 від 18.12.2018 року, зменшення витрат на правову допомогу можливе лише у разі наявності клопотання сторони про їх зменшення внаслідок не співмірності.
Згідно постанови Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03 жовтня 2019 року, за умови належного підтвердження витрати на професійну правничу допомогу стягуються і у випадку, коли фактично ще не сплачені стороною, а тільки мають бути сплачені. Верховний Суд прийшов до висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Верховний Суд у постанові від 09.04.2019 р. у справі №826/2689/15 зазначив, зокрема, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості, а тому сторона не повинна надавати докази на підтвердження обґрунтованості ринкової вартості послуг.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 08.04.2019 р. у справі № 922/619/18, суд не наділений повноваженням, а відповідно - не вправі, зменшити розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи.
Верховний Суд розглядаючи справи щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу неодноразово звертав увагу, також, на сутність стягнення судом таких судових витрат, зазначаючи, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу є не лише компенсацією стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених нею витрат, але й у певному сенсі має спонукати іншу сторону, утримуватися від подання безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, зокрема у сфері публічно-правових відносин (постанови Верховного Суду від 05.09.2019р. у справі № 826/841/17, від 24.10.2019р. у справі № 820/4280/17, від 25.10.2019р. у справі № 826/13270/16).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Під час розгляду справи стороною відповідача не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, враховуючи складність справи та обсяг послуг, наданих адвокатом, час, витрачений на надання відповідних послуг, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСББ «Одеський двір» на користь ОСОБА_1 понесених позивачем судових витрат, а саме: судового збору пропорційно у розмірі 2236,42 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 15000 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 3, 12, 76, 77, 79, 80, 81, 133, 141, 263, 264 ЦПК України, ст. 23, 319, 321, 382, 526, 611, 629, 1167 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Одеський двір» про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.
Зобов`язати Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Одеський Двір» підключити до мереж електропостачання, повернути та встановити лічильник, квартиру АДРЕСА_1 . 
Зобов`язати Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Одеський Двір» підключити до системи опалення квартиру АДРЕСА_1 . 
Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Одеський Двір» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000,00 (дві тисячі) грн. 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Одеський Двір» на користь ОСОБА_1 частково судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 2236,42 (дві тисячі двісті тридцять шість) грн. 42 коп., витрати з надання правничої допомоги - 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 24 березня 2026 року.

Повні відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини 5 статті 265 ЦПК України:
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_11 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Одеський Двір» (юридична адреса: 65005, Одеса, вул. Генерала Цветаєва, буд. 11, ЄДРПОУ 42680092).

Суддя:            Д.Д. Громік