Кегичівський районний суд Харківської області 
Справа № 624/100/26 
№ провадження 2/624/158/26
РІШЕННЯ
іменем України
селище Кегичівка 27 березня 2026 року 
Кегичівський районний суд Харківської області, у складі
головуючого судді – Куст Н.М.,
за участю секретаря судового засідання – Ткаченко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження, справа №624/100/26,
найменування (ім`я) сторін:
позивач: ОСОБА_1 ,
представник позивача ОСОБА_2 ,
відповідач: ОСОБА_3 , 
суть вимог: про припинення стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позиція позивача.
ОСОБА_1 в особі представника звернувся до суду з позовом, в якому просить припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , здійснюване на підставі судового наказу Кегичівського районного суду Харківської області від 27 березня 2023 року у справі № 624/190/23.
В обґрунтування зазначено, що судовим наказом Кегичівського районного суду Харківської області від 27 березня 2023 року у справі № 624/190/23 з позивача — ОСОБА_1 на користь відповідачки — ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів, щомісячно, починаючи з 15 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. 
На підставі зазначеного судового наказу 25 травня 2023 року старшим державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 71888782, у межах якого з позивача здійснюється примусове стягнення аліментів. 
Разом із тим, після видачі судового наказу та відкриття виконавчого провадження істотно змінилися фактичні обставини, які мають вирішальне значення для існування та обсягу аліментного обов`язку позивача. 
З середини 2023 року неповнолітній ОСОБА_4 фактично проживає разом із батьком позивачем та перебуває на його повному матеріальному утриманні. 
Мати дитини спільного проживання з сином не має, у повсякденному забезпеченні його потреб участі не бере. Зазначені обставини підтверджуються офіційними документами органів державної влади. 
Так, відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11 лютого 2025 року № 529-5003607102, виданої на ім`я ОСОБА_4 фактичним місцем його проживання зазначено адресу: АДРЕСА_1 . Аналогічно, згідно з довідкою ВПО від 08 липня 2024 року № 529 5003355829, виданою на ім`я позивача — ОСОБА_1 , його фактичним місцем проживання визначено ту саму адресу у місті Вінниця, що підтверджує спільне проживання батька та сина. 
Факт постійного проживання дитини разом із позивачем підтверджується також медичною документацією. Зокрема, відповідно до декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, поданої 12 лютого 2025 року, а також оновленої декларації від 28 листопада 2025 року, медичні послуги ОСОБА_4 надаються у місті Вінниця, що відповідає фактичному місцю проживання дитини разом із батьком.
Крім того, інформацією Комунального закладу «Харківський ліцей № 168 Харківської міської ради» від 29 серпня 2025 року підтверджено, що неповнолітній ОСОБА_4 проживає з батьком. У документі зазначено, що мати ОСОБА_5 проживає в іншому місті України, а вся комунікація класного керівника та вчителів-предметників з питань навчального процесу, у тому числі дистанційного, здійснюється безпосередньо з батьком. Також підтверджено, що саме батько забезпечує належні умови проживання, навчання та розвитку дитини. 
Таким чином, саме позивач фактично здійснює утримання дитини, забезпечує її житлові, освітні та медичні потреби, тоді як відповідачка участі в утриманні дитини не бере.
Станом на момент звернення до суду ОСОБА_4 виповнилося 17 років, у зв`язку з чим він має можливість особисто надати суду пояснення щодо свого фактичного місця проживання та підтвердити, що проживає разом із батьком і перебуває на його утриманні. 
За таких обставин аліменти, які продовжують примусово стягуватися з позивача у межах виконавчого провадження ВП № 71888782 на підставі судового наказу від 27 березня 2023 року, не відповідають реальному сімейному та матеріальному стану сторін, а тому підстави для подальшого стягнення аліментів відсутні.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
28 січня 2026 року позивач в особі представника звернувся до суду з позовом.
Ухвалою суду від 29 січня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05 березня 2026 року.
Ухвалою суду від 05 березня 2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 27 березня 2026 року.
Сторони у судове засідання не з`явились, про місце, дату і час повідомлені належним чином, натомість надали заяви про: представник позивачки – позов підтримує, відповідач його визнає, обоє просять розглянути справу без їх участі.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Як передбачено ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду
Судом встановлено, що судовим наказом Кегичівського районного суду Харківської області від 27 березня 2023 року у справі № 624/190/23 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів, щомісячно, починаючи з 15 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11 лютого 2025 року № 529-5003607102, виданої на ім`я ОСОБА_4 фактичним місцем його проживання зазначено адресу: АДРЕСА_1 . Аналогічно, згідно з довідкою ВПО від 08 липня 2024 року № 529 5003355829, виданою на ім`я позивача — ОСОБА_1 , його фактичним місцем проживання визначено ту саму адресу у місті Вінниця, що підтверджує спільне проживання батька та сина (а.с.5,10).
Факт постійного проживання дитини разом із позивачем підтверджується також медичною документацією, а саме відповідно до декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, поданої 12 лютого 2025 року, а також оновленої декларації від 28 листопада 2025 року, медичні послуги ОСОБА_4 надаються у місті Вінниця, що відповідає фактичному місцю проживання дитини разом із батьком (а.с. 8-9).
Згідно з інформацією Комунального закладу «Харківський ліцей № 168 Харківської міської ради» від 29 серпня 2025 року вбачається, що неповнолітній ОСОБА_4 проживає з батьком. Мати ОСОБА_5 проживає в іншому місті України, а вся комунікація класного керівника та вчителів-предметників з питань навчального процесу, у тому числі дистанційного, здійснюється безпосередньо з батьком. Також підтверджено, що саме батько забезпечує належні умови проживання, навчання та розвитку дитини (а.с.12).
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зазначений обов`язок є рівним для обох батьків та реалізується з урахуванням фактичного проживання дитини і того з батьків, хто здійснює її утримання. 
Згідно з частиною першою статті 181 СК України, способи виконання обов`язку щодо утримання дитини визначаються за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому стягнення аліментів є способом забезпечення утримання дитини тим із батьків, який не проживає з нею та не здійснює її фактичне утримання.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний враховувати, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення. До таких обставин належить і фактичне проживання дитини з одним із батьків та перебування її на його утриманні. З аналізу наведених норм випливає, що аліменти як правовий інструмент не можуть існувати відірвано від фактичних обставин життя дитини. Якщо дитина проживає з платником аліментів і перебуває на його повному утриманні, підстави для стягнення з нього аліментів на користь іншого з батьків відсутні. 
Згідно з частиною першою статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено, а також стягнення аліментів може бути припинено у разі зміни матеріального або сімейного стану сторін, а також в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. 
Фактичне проживання дитини разом із платником аліментів та її перебування на його утриманні є істотною зміною сімейного стану, яка виключає подальше існування аліментного зобов`язання в тому вигляді, в якому воно було встановлене судовим наказом. 
Таким чином, з урахуванням положень статей 180, 181, 182, 192 Сімейного кодексу України, подальше стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки за відсутності фактичного утримання дитини матір`ю є безпідставним та таким, що суперечить принципу рівності батьківських прав і обов`язків та найкращим інтересам дитини. За наведених обставин наявні правові підстави для припинення стягнення аліментів, встановленого судовим наказом, у зв`язку зі зміною сімейного стану сторін та фактичним проживанням дитини з позивачем. Також суд враховує, те що відповідачка визнала позовні вимоги, а отже також підтвердила, що дитина проживає разом з позивачем.
Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог.
Статтею 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.
Як встановлено ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 181, 182, 183, 192 СК України, ст. 4, 5, 10, 81, 141, 223, 258-268, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів - задовольнити.
Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , що стягуються за виданим Кегичівським районним судом 27 березня 2023 року судовим наказом №624/190/23.
Судові витрати зі сплати судового збору стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп.
Повернути на користь ОСОБА_1 з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого 26 січня 2026 року на підставі квитанції № BT5U-5SQD-A8ME в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп.
Відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи Харківському апеляційному суду або через Кегичівський районний суд Харківської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 ,
представник позивача ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 ,
відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована як ВПО за адресою: АДРЕСА_4 . 

Суддя Н.М. Куст