УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/2448/25 Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О. 
Номер провадження №33/4805/158/26
Категорія ч.1 ст.130,ч.2 ст.123 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Радзивіла Віталія Олександровича, в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 29 жовтня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та ч. 2 ст. 123 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 29 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, та закрито провадження в справі в цій частині у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення. Крім того, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 04 травня 2025 о 07-13 год у м. Звягель Житомирської області по вулиці Шевченка керував транспортним засобом «Renault Duster» в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатом тесту №929, проведеного 04 травня 2025 року о 07-23 год за допомогою спеціального технічного засобу алкотестеру Драгер 6820, результат позитивний - 0,62 % проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9.а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Окрім того, ОСОБА_1 у цей же день, час та місці, керуючи вказаним автомобілем здійснив проїзд через залізничний переїзд на заборонений червоний сигнал семафора (світловий або механічний сигнальний пристрій, який використовується для регулювання руху поїздів і автотранспорту на місці перетину залізничних колій із автомобільними дорогами).
Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду, захисник Радзивіл В.О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Зокрема, вказав, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_1 повторно пройшов огляд у медичному закладі, результати якого були – 0,38 та 0,27 проміле, які знаходяться у межах похибки. Проте останні до матеріалів справи не долучені, а огляд проводився після спливу 2 год з моменту зупинки. Адміністративні матеріали складались під час повітряної тривоги. Разом з тим, водія у встановленому законом порядку не відсторонено від керування транспортним засобом. На думку скаржника, у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вина - недоведена.
Разом із апеляційною скаргою адвокат подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження посилається на те, що захисник вперше подав апеляційну скаргу на оскаржувану постанову 10 листопада 2025 року, яку постановою Житомирського апеляційного суду від 01 грудня 2025 року повернуто. Вдруге адвокат подав апеляційну скаргу 05 грудня 2025 року. Вважає строк на оскарження постанови суду першої інстанції таким, що пропущений з поважних причин.
Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
ОСОБА_1 та його захиснику – адвокату Радзивілу В.О. була надана можливість апеляційним судом надати свої покази у справі, в тому числі і в режимі відеоконференції, проте вони цим не скористалися. Будучи належним чином повідомлені про місце і час судового засідання останні у судове засідання до суду апеляційної інстанції вкотре не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. 
Нормами чинного КУпАП не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення, а сплив такого строку навіть за наявності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі.
При цьому, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена можливості подавати письмові пояснення щодо обставин справи, подавати докази та залучити захисника для представництва та захисту її інтересів підчас розгляду справи в суді.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому, розгляд даної справи без невиправданої затримки не буде відповідати інтересам особи, яка притягується до адміністративної відповідальності .
За таких обставин, з метою недопущення затягування розгляду справи, зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення та у відповідності до положень ч. 6 ст. 294 КУпАП, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь в апеляційному провадженні справи.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.
Апеляційна скарга не містить доводів незгоди ОСОБА_1 із постановою суду першої інстанції в частині притягнення його до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, тому з урахуванням визначених ч. 7 п. 1 ст. 294 КУпАП меж, постанова у цій частині апеляційним судом не переглядається.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до пункту 2.9.а Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, або у медичному закладі.
Згідно зі ст. 245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.9 а) Правил дорожнього руху, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статтей 283, 284 КУпАП.
Як правильно встановив суддя місцевого суду, наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №319696 від 04 травня 2025 року; розпискою ОСОБА_1 про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України ст. 268 КУпАП; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04 травня 2025 року, огляд не проводився; чеком тесту №929 «Alcotest 6820», складеними щодо ОСОБА_1 за встановленими ознаками сп`яніння: нечітка мова, різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, результат огляду позитивний 0,62 ‰; розпискою про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу; відеозаписами з нагрудних камер поліцейських.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку і дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводами апеляційної скарги під час апеляційного розгляду справи висновків суду першої інстанції не спростовано. 
На наявному в матеріалах справи відеозаписі з відеореєстратора службового автомобіля та нагрудної камери поліцейського об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення та в достатньому обсязі для вирішення питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 .
Відеозаписом зафіксовано, що водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820», який показав позитивну пробу 0,62 проміле алкоголю у видихуваному повітрі, що перевищує цифровий показник 0,2 проміле алкоголю в крові, встановлений п. 7 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 (далі – Інструкція). 
На запитання поліцейського, ОСОБА_1 погодився з результатом огляду, вказав, що напередодні вживав пиво, від огляду у найближчому закладі охорони здоров`я відмовився. Проте в подальшому після складення щодо нього адміністративних матеріалів забажав поїхати до медичного закладу, в якому результат огляду підтвердив перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння - 0,38 та 0,27 проміле. 
Під час огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 та оформлення відносно нього адміністративних матеріалів працівниками поліції не допущено порушень вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, ст.ст. 256, 266 КУпАП, які б могли бути підставою для визнання такого огляду недійсним, а складених процесуальних документів - недопустимими доказами. 
Пунктом 7 розділу ІІ вищеназваної Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 передбачено, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про підтвердження перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з тим, що результат огляду останнього становив більше 0,2 проміле. Доводи захисника щодо можливої похибки у вказаних результатах, на переконання суду, не обґрунтовані належним чином та не підкріплені відповідними доказами, відтак, апеляційним судом не приймаються. Із чека приладу «Drager Alcotest 6820», яким проводилося освідування ОСОБА_1 вбачається, що повірка приладу відбулась 21 жовтня 2024 року, тобто на момент використання даного приладу – 04 травня 2025 року строки технічного обслуговування не пройшли, відтак, підстави для визнання його результату недійсним відсутні. 
Апеляційний суд зауважує, що у чинному законодавстві та в усталеній судовій практиці немає норм, які б прямо забороняли проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння під час повітряної тривоги або автоматично визнавали б такий огляд недійсним. Порядок здійснення перевірки регламентується відповідними положеннями КУпАП, а також спеціальними інструкціями та нормативними актами, що визначають процедуру огляду водіїв на стан сп`яніння. Повітряна тривога сама по собі не є передбаченою законом підставою для скасування результатів огляду чи звільнення від відповідальності.
Разом з тим, з відеозапису вбачається, що сигнал повітряної тривоги лунав вже під час ознайомлення водія із адміністративними матеріалами. Будь- яких клопотань убезпечитись до укриття ОСОБА_1 не заявляв. У зв`язку з цим доводи захисника про неприпустимість оформлення адміністративних матеріалів під час повітряної тривоги апеляційний суд вважає надуманими. 
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.
Вищевказана норма закону спрямована на необхідність своєчасного встановлення обставин, які свідчать про перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння та які з часом можуть бути втрачені. А також запобігання випадкам безпідставного виправдання осіб, які після вказаного строку пройшли огляд на стан сп`яніння із негативним результатом.
Дослідженим відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції встановлено, що підставою для здійснення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі виникли з моменту заперечення ним результатів огляду на місці транспортного засобу та згоди проїхати до найближчого медичного закладу, яке відбулось о 07-50 год, огляд у медичному закладі проведений о 08-56 год та 09-21 год з результатами 0,38 проміле та 0,27 проміле (відповідно).
Відтак, апеляційним переглядом не встановлено зазначеного скаржником порушення у діях працівників поліції. Доказів на спростування встановленого факту перебування водія у стані алкогольного сп`яніння скаржник не надав.
Безпідставними також суд вважає доводи апеляційної скарги щодо неналежного відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. Як зазначено у відповідній розписці (а.с. 7) останньому у голос роз`яснені положення ч. 1 ст. 266 КУпАП. Варто зауважити, що не відсторонення водія від керування транспортним засобом не є підставою, що звільняє його від відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП. Закон не передбачає обов`язкового вилучення транспортного засобу за умови находження водія у стані алкогольного сп`яніння. 
Згідно ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.
Апеляційний суд також наголошує, що порушення Правил дорожнього руху, які мають наслідком відповідальність за ст. 130 КУпАП, є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.
У рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Враховуючи наведене, проходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстави для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 29 жовтня 2025 року.
Апеляційну скаргу адвоката Радзивіла Віталія Олександровича, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 29 жовтня 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь