_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/36808/25
Провадження № 2/947/490/26
РІШЕННЯ
Іменем України

06.04.2026 м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Цирфа К.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на дитину, 
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року до Київського районного суду м. Одеси з позовом звернулася  ОСОБА_1 (далі також – позивачка), поданим в її інтересах представником ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (далі також – відповідач) про зміну способу стягнення аліментів із твердої грошової суми в розмірі 2 000 грн на стягнення частки від доходу в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів. 
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що аліменти на дитину отримує з 2016 року в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. Наразі, враховуючи інфляційні процеси в державі, ця сума не задовольняє потреби дитини та потребує збільшення, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. 
Ухвалою суду від 11.11.2025 справу призначено до розгляду в спрощеному позовному проваджені без повідомлення та виклику учасників справи. 
Відзив на позов до суду не надходив.
Фактичні обставини справи 
Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд доходить висновку про задоволення позову з таких підстав.
Судом установлено, що у позивачки та відповідача народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1667 від 21.02.2013. 
На підставі заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.02.2016 у справі № 520/15782/15 прізвище малолітньої дитини змінено з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ». На підставі внесених змін 03.08.2016 повторно видано свідоцтво про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Цим же заочним рішенням суду від 29.02.2016 позбавлено  ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Водночас стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 2 000 грн щомісячно, починаючи з 19.11.2015 та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
23.05.2016 Київським відділом державної виконавчої служби м. Одеса відкрито виконавче провадження № 51254389 відносно ОСОБА_2 . Заборгованість зі сплати аліментів має місце за період з 01.04.2025 по 31.07.2025.
Наразі дитина проживає разом із позивачкою та перебуває на її повному утриманні за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2024/003991376 від 22.04.2024.
Мотиви прийнятого рішення
Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України).
Так, Основний Закон Держави передбачає, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 ).
Відповідно до Конвенції про права дитини (далі також – Конвенція), Держава Україна взяла на себе ряд зобов`язань щодо забезпечення належного розвитку дитини. 
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції). 
Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). 
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції).
Аналогічні норми закріплені у Законі України «Про охорону дитинства» (далі також – Закон), відповідно до ст. 8 якого кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону). 
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України). 
Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Отже, з кумулятивного аналізу зазначених положень нормативно-правових актів логічно випливає, що при вирішенні будь-якого спору між батьками превалюють інтереси дитини. Належний та гармонійний розвиток дитини в усіх сферах сімейного та суспільного життя є предметом захисту Держави та обов`язком кожного з батьків. При цьому, забезпечуючи належний розвиток дитини, батьки є рівними як в правах так і в обов`язках. Сплата аліментів та додаткових витрат на дитину виконують компенсаторну функцію для того з батьків, з ким проживає дитина. 
Відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, передбачених СК України, їх регулювання має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 8, 9 ст. 7 СК України).
Відтак, при визначенні необхідності зміни способу сплати аліментів від установленого раніше судовим рішенням, суд у першу чергу керується інтересами дитини, необхідністю забезпечення батьками її гармонійного розвитку, станом її здоров`я. 
Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).
Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.
Судом установлено, що неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виховуються позивачкою і потребує матеріальної допомоги. Відповідач працездатний та має змогу сплачувати аліменти.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частина 5 ст. 183 СК України наголошує, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину – однієї чверті, на двох дітей – однієї третини, на трьох і більше дітей – половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 2 ст. 160 ЦПК України). 
Отже приписами ч. 5 ст. 183 СК України регламентовано достатній та безспірний розмір, необхідний для нормального розвитку та утримання дитини.

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України). 
Отже, вивчивши матеріали справи та проаналізувавши встановлені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зміни способу стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина підлягають задоволенню, а саме з відповідача необхідно продовжити стягувати аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_7 у частці від заробітку (доходу) відповідача, яка становить 1/4 частку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту набрання вказаним рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
Водночас, суд роз`яснює, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 СК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України). 
Позивач звільнена від сплати судового збору.
Так як позов підлягає задоволенню, судові витрати, які належить стягнути з відповідача в дохід держави становлять 968,96 грн (з урахуванням понижувального коефіцієнта 0,8). 
Водночас, визначаючи термін звернення рішення суду до виконання суд зазначає, що наразі відповідачем здійснюється сплата аліментів у твердій грошовій сумі на користь позивача. Отже, з метою дотримання принципу правової визначеності у цьому питанні, суд уважає за необхідне не допускати негайне виконання рішення суду та не розповсюджувати його дію на правовідносини, які виникли між сторонами до набрання рішенням суду законної сили. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355,430 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ :

1. Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на дитину – задовольнити. 
2. Змінити спосіб стягнення аліментів та продовжити стягнення з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дати набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
3. Стягнути з  ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 968,96 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 );
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Суддя           К. А. Цирфа