ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
58601, м. Чернівці, вул. О.Кобилянської, 14, тел. 55-09-34, е-mail: inbox@cv.arbitr.gov.ua
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року 	 	Справа № 926/2080/25 	
Господарський суд Чернівецької області у складі судді Ніколаєва Михайла Ілліча
секретар судового засідання Голіней Я.І.

представники сторін:
від позивача: Смотр Д.М.
від відповідача: не з`явився

за позовом Керівника Чернівецької окружної прокуратури 

в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради 

до відповідача Фізичної особи-підприємця Опрюк Ніни Юріївни 

про стягнення заборгованості за договором оренди землі в сумі 157 658,96 грн.

І. Стислий виклад позицій сторін по суті позовних вимог.
Керівник Чернівецької окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Чернівецької області в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради до фізичної особи-підприємця Опрюк Ніни Юріївни про стягнення заборгованості за договором оренди землі №10401 від 01.02.2017 в загальній сумі 157 658,96 грн, в тому числі 96 863,29 грн основного боргу, що виникла за період з 07.03.2018 по 31.01.2022, 51226,10 грн інфляційних втрат та 9 569,57 грн 3% річних нарахованих за період з 01.03.2025 по 15.06.2025.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 01.02.2017 між Чернівецькою міською радою та Товариством з додатковою відповідальністю “Трембіта” укладено договір оренди землі № 10401, відповідно до якого позивач (орендар) прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування будівель торгівлі площею 0,1509 га по вул. Головна, 34 в м. Чернівці, кадастровий номер 7310136300:01:002:0015.
06.03.2018 Опрюк Ніна Юріївна набула права власності на частину нерухомого майна, що розміщене на вищевказаній земельній ділянці по вул. Головна, 34 в м. Чернівці за кадастровим номером 7310136300:01:002:0015.
Оскільки, в порушення умов договору оренди землі від 01.02.2017 №10401 відповідачем в період з 07.03.2018 по 31.01.2022 допущено заборгованість з орендної плати, прокурор звернувся з даним позовом до суду.
Керуючись ст. 625 Цивільного кодексу України прокурор просить стягнути з відповідача за період з 01.03.2025 по 15.06.2025 інфляційні втрати в розмірі 51226,10 грн та 3% річних в сумі 9 569,57 грн.
Відповідач у поясненнях на позов від 09.10.2025 заперечує проти задоволення позову, оскільки станом на 06.03.2018 нормами законодавства не передбачено автоматичного переходу права оренди новому власнику нерухомості. В такому випадку потрібно отримати окреме рішення міської ради. Такого рішення Чернівецькою міською радою не приймалося, а отже правовідносини оренди між відповідачем та радою не виникли.
В момент набуття права власності на об`єкт нерухомості не відбулося автоматичного переходу права оренди земельної ділянки, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України "Про оренду землі" та ст. 120 Земельного кодексу України перехід права оренди потребує згоди орендодавця та рішення відповідного органу місцевого самоврядування. А отже, між Чернівецькою міською радою та Опрюк Ніною Юріївною не виникли договірні відносини.
Відсутність підписаного договору оренди виключає можливість кваліфікації спірних правовідносин як договірних. При цьому, прокурор звернувся з позовом про стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки, проте не посилається на положення ст. 1212 ЦК України щодо безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати.
Оскільки прокурор просить стягнути борг саме за договором оренди, але між Чернівецькою міською радою та Опрюк Н.Ю. відсутні чинні договірні відносини, норми ст. 625 ЦК України (щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних за порушення грошового зобов`язання) також не підлягають застосуванню. Ця стаття застосовується виключно до договірних грошових зобов`язань, а не до відносин, які мають позадоговірний характер.
Позивач у запереченнях на пояснення відповідача від 20.10.2025 зазначив, що у постанові Чернівецького апеляційного суду від 01.03.2023 року у справі №727/5763/22 в якій стороною у справі виступала Опрюк (Мельничук Ніна Юріївна) апеляційна інстанція виснувала, що право попереднього користувача земельною ділянкою припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки з одночасним набуттям такого права новим власником об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, оскільки договір землі в силу положень статті 13 Закону України «Про оренду землі» є двостороннім. 
Новий власник об`єкта нерухомості набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки. Зміна орендаря відбувається в силу прямої вказівки закону. Набувши у власність нерухоме майно на нежитлові приміщення, сторони набули статусу орендарів по договору оренди землі №10401 від 01.01.2017, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. 
Чернівецький апеляційний суд у постанові від 01.03.2023 визначив, що між сторонами були договірні відносини, тому дані кошти по статті 1212 Цивільного кодексу України стягнуті не можуть бути, на підставі чого скасував рішення Шевченківського районного суду м. Червінці від 15.12.2022 в частині стягнення з відповідачів на користь Чернівецької міської ради безпідставно збережених коштів.
Прокурор у відповіді на пояснення від 21.10.2025 зазначив, що 10.12.2009 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю» від 05.11.2009 № 1702-VI, яким внесені зміни до Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі». 
Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» (чинного на час переходу права власності до Опрюк Н.Ю.) до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Особа, яка набула право власності на це майно фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 922/510/19).
З моменту набуття права власності на нерухоме майно, тобто з 06.03.2018 до відповідачки перейшло право на земельну ділянку, на якій таке майно розміщене, у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника, тобто відповідно до умов договору від 01.02.2017, який був укладений між Чернівецькою міською радою та ТДВ «Трембіта».
ІІ. Рух справи у суді
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2025 позовну заяву передано на розгляд судді Ніколаєву М.І.
Ухвалою суду від 25.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 17.07.2025.
Ухвалою суду від 17.07.2025 розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 20.08.2025.
Ухвалою суду від 20.08.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 03.09.2025.
Ухвалою суду від 03.09.2025 підготовче засідання відкладено на 24.09.2025.
23.09.2025 від прокурора надійшло клопотання про поновлення стоку для подання доказів та приєднання до матеріалів справи листа Департаменту соціально-економічного розвитку та стратегічного планування Чернівецької міської ради стосовно режиму роботи закладу ресторанного господарства відповідача, який розташований за адресою вул. Головна, 34 в м. Чернівці.
Ухвалою суду від 24.09.2025 підготовче судове засідання відкладено на 09.10.2025.
09.10.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження по справі, обґрунтоване тим, що оскільки право власності на нежитлове приміщення зареєстроване як за фізичною особою, то і фізична особа фактично може користуватись земельною ділянкою під цим приміщенням.
Оскільки власником нежитлового приміщення є фізична особа, а не фізична особа - підприємець, позов про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою під цим приміщенням мав би бути звернений до фізичної особи.
Та обставина, що ця особа зареєстрована як фізична особа-підприємець, не змінює суб`єктного складу правовідносин, якщо земельна ділянка використовується на підставі права власності на нерухомість, набутого як фізична особа.
Відповідач звернув увагу, що за результатом розгляду спору по справі №727/5763/22, Чернівецький апеляційний суд 01.03.2023 прийняв постанову якою відмовив в задоволенні позову Чернівецької міської ради до Мельничук Валентина Вікторовича, Мельничук Ніни Юріївни, Старчук Марини Василівни про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати не з підстав того, що спір підвідомчий господарським судам. 
Крім того, 09.10.2025 від представника відповідача надійшли пояснення по справі.
Ухвалою суду від 09.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 04.11.2025.
20.10.2025 від представника позивача надійшли заперечення на пояснення представника відповідача та заперечення на клопотання про закриття провадження по справі.
Подані заперечення обґрунтовані тим, що ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює підприємницьку діяльність з 20 травня 2010 року, відомостей про припинення такої діяльності немає. Згідно інформації, яка міститься у витязі з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Опрюк Ніна Юріївна вправі здійснювати низку видів економічної діяльності відповідно до визначених кведів, одним із яких є 56.10 «діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний)». Також одним із кведів відповідача є: 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Цільове призначення земельної ділянки 73101136300:01:002:0015, яка знаходиться за адресою з кадастровим номером вул. Головна, 34, як вбачається з матеріалів справи, 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, категорія земель – землі нежитлової та громадської забудови.
Проаналізувавши вказаний перелік видів земель, які відноситься до земель громадської забудови та враховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням (передбачені статтею 21 Земельного кодексу України), земельні ділянки громадської забудови (в тому числі надана відповідачу для будівництва та обслуговування будівель торгівлі земельна ділянка), в силу свого правового режиму є такими, що використовуються виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для особистих потреб.
21.10.2025 від прокурора надійшли заперечення на клопотання про закриття провадження у справі обґрунтоване тим, що суб`єктний склад учасників та характер правовідносин свідчить, що даний спір підлягає вирішенню в господарському суді, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, викладеної у постановах від 03.07.2019 у справі № 916/1261/18 та від 27.08.2020 у справі №350/874/17 відповідно, а також постановах Верховного Суду від 19.11.2024 у справі №922/4692/23, від 18.03.2025 у справі № 645/5455/23, від 16.01.2025 у справі № 917/2118/23, від 21.05.2025 № 707/3715/23.
Крім того, 21.10.2025 від прокурора надійшла відповідь на пояснення представника відповідача.
Ухвалою суду від 04.11.2025 розгляд справи по суті відкладено на 14.11.2025.
24.11.2025 під час розгляду справи по суті системою цивільної оборони у м. Чернівці та Чернівецькій області оголошено повітряну тривогу, у зв`язку із чим судове засідання не відбулось.
Ухвалою від 24.11.2025 розгляд справи призначено на 11.12.2025.
У судовому засіданні 11.12.2025 оголошено перерву до 23.12.2025.
Ухвалою суду від 23.12.2025 за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 05.02.2026.
У судовому засіданні 05.02.2026 оголошено перерву до 25.02.2026.
25.02.2026 від представника відповідача надійшло клопотання, в якому він просив розглянути справу без його участі та закрити провадження у справі. Крім того, представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позову.
Присутній в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.233 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
Відповідно до ст.240 ГПК України рішення суду (повне або скорочене) проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим кодексом.
У судовому засіданні 25.02.2026 проголошено скорочене рішення.
III. Фактичні обставини справи, встановлені судом
30.12.2005 між Акціонерним товариством відкритого типу «Трембіта» (ТДВ «Трембіта») та Департаментом економіки Чернівецької міської ради укладено договір купівлі – продажу будівель та приміщень.
Згідно пункту 1.1 вищевказаного договору Акціонерне товариство відкритого типу «Трембіта» придбало у Департаменту економіки Чернівецької міської ради нежитлову будівлю літ. «А» загальною площею 3060,5 кв. м, яка знаходиться на вул. Головній, 34 в м. Чернівці (том. 1 а.с. 60-62).
Рішенням 9 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 29.11.2006 №160 надано Акціонерному товариству відкритого типу «Трембіта» земельну ділянку по вул. Головній, 34 , площею 0,1509 га в оренду до 01.12.2026 для обслуговування будівель (том 1, а.с.55).
25.12.2007 між Чернівецькою міською радою (орендодавець) та Акціонерним товариством відкритого типу «Трембіта» (орендар) укладено договір оренди землі №4359, згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться в м. Чернівці по вул. Головній, 34. (том 1, а.с. 56-59).
Рішенням Господарського суду Чернівецької області по справі № 926/1213/13 від 23.12.2013 визнано право власності на нежитлові приміщення у будівлі літ «А» по вул. Головна, 34 в місті Чернівці площею 1326,2 кв. м. 25.12.2007 між Чернівецькою міською радою та Акціонерним товариством відкритого типу «Трембіта» укладено договір оренди землі № 4359, за умовами якого, на підставі рішення 9 сесії Чернівецької міської ради V скликання від 29.11.2006 № 160, орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,1509 га по вул. Головна, 34 в м. Чернівці кадастровий номер 7310136300:01:002:0015 для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та громадського харчування. 
Рішенням 18 сесії Чернівецької міської ради VII скликання від 08.12.2016 № 495 затверджено проект відведення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та надано Товариству з додатковою відповідальністю «Трембіта» за адресою вул. Головна, 34 в м. Чернівці площею 0,1509 га (кадастровий номер 7310136300:01:002:0015) земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за рахунок орендованої земельної ділянки для обслуговування нежитлових приміщень. Визнано припиненим договір оренди землі № 4359 від 25.12.2007 (том 1, а.с. 89). 
01.02.2017 між Чернівецькою міською радою та Товариством з додатковою відповідальністю «Трембіта» укладено договір оренди землі № 10401, відповідно до якого позивач (орендар) прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування будівель торгівлі площею 0,1509 га по вул. Головна, 34 в м. Чернівці кадастровий номер 7310136300:01:002:0015 (далі– земельна ділянка).
Відповідно до п. 4.1 договору річна орендна плата визначена відповідно до чинного законодавства, розрахована згідно з додатком № 1 до цього договору та за повний рік оренди становить 330091,29 грн. 
Орендна плата щорічно індексується відповідно із чинним законодавством України. Орендар щорічно станом на 1 січня поточного року проводить перерахунок річної орендної плати ( п. 4.3 договору).
Договір укладено строком на п`ять років до 01.02.2022 (том 1, а.с. 90-95). 
06.03.2018 Товариством з додатковою відповідальністю «Трембіта» ТДВ «Трембіта») та Мельничук (Опрюк) Ніною Юріївною укладено договір про поділ часток нерухомого майна, що розташоване за адресою: вул. Головна, 34 у м. Чернівці (далі нерухоме майно або нежитлові приміщення), в натурі, згідно якого у власність ТДВ «Трембіта» переходить 91/100 частки нежитлового приміщення площею 3083,6 кв.м, а ОСОБА_1 – 9/100 частки площею 306,5 кв.м. (том 1, а.с. 84-85). 
Крім цього, 06.03.2018 ТДВ «Трембіта» укладено договір купівлі продажу (НМХ 664555, НМХ 664558) за реєстровим номером 671, згідно якого до ОСОБА_2 перейшло право власності на нежитлові приміщення площею 3083,6 кв. м. розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 76 - 77). 
Враховуючи вищевикладене, станом на 06.03.2018 загальна площа приміщення становила 3390,1 кв.м. 
Рішенням 62 сесії Чернівецької міської ради VII скликання від 04.09.2018 № 1411 визнано припиненим договір оренди землі № 10401 від 01.02.2017 у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Рекомендовано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку (том 1, а.с. 82-83). 
Відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі – Реєстр), 13.11.2021 до Реєстру внесені відомості про припинення договору оренди № 10401 від 01.02.2017 (том 1, а.с. 41). 
25.07.2018 ОСОБА_2 укладено договір дарування (ННІ 335964, ННІ 335965) за реєстровим номером 17664, згідно якого 5/1000 нежитлового приміщення площею 15,3 кв. м передано у власність ОСОБА_4 .
30.11.2018 ОСОБА_4 за договором купівлі продажу (ННР 801843, ННР 801844) за реєстровим номером 2025 відчужено 5/1000 нежитлового приміщення ОСОБА_5 (том 1, а.с. 97-98). 
16.04.2019 ОСОБА_2 укладено договір купівлі - продажу (ННМ 963349, ННМ 963350) за реєстровим номером 442, згідно якого 2/100 нежитлового приміщення площею 59 кв м. передано у власність ОСОБА_5 (том 1, а.с. 103-104).
Відповідно до довідки Чернівецького міського комунального бюро технічної інвентаризації від 25.04.2019 № 1084, у зв`язку з внутрішнім переплануванням проведеним ОСОБА_5 площа та нумерація приміщень змінилась (том 1, а.с. 107).
25.04.2019 на підставі рішення Державного реєстратора № 46646601 внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та загальну площу нежитлового приміщення змінено з 3083,6 кв.м. на 3089,2 кв.м. 
З урахування вищенаведеного, загальна площа приміщень з 25.04.2019 розміщених на земельній ділянці по АДРЕСА_1 за кадастровим номером 7310136300:01:002:0015 з 25.04.2019 становила 3395,7 кв.м. 
26.04.2019 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, за реєстровим номером 502, згідно якого ОСОБА_5 належить 25/1000 нежитлових приміщень 79,9 кв.м, ОСОБА_2 975/1000 – 3009,3 кв.м. (том 1, а.с. 110-111). 
07.08.2019 на підставі рішення Державного реєстратора № 48137162 внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та загальну площу нежитлового приміщення змінено з 3089,2 кв.м. на 3085,6 кв.м. відповідно до заяви ОСОБА_2 . 
Враховуючи вищевикладене, загальна площа нежитлових приміщень з 07.08.2019 становила 3392,1 кв.м. 
09.08.2019 ОСОБА_2 укладено договір купівлі (ННН 935550, ННН 935549), за реєстровим номером 1436, згідно якого 4/100 нежитлового приміщення площею 121,9 кв м. передано у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (том 1, а.с. 116117). 
Крім цього, 09.08.2019 ОСОБА_2 укладено договори купівлі - продажу (ННН 935546, ННН 935548), за реєстровими номерами 1433,1434, згідно якого 5/100 нежитлового приміщення площею 148,8 кв м. передано у власність ОСОБА_8 (том 1, а.с. 118-119). 
19.08.2019 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі договору дарування серія та номер 1513 передано у власність ОСОБА_9 4/100 нежитлового приміщення площею 121,9 кв.м. 
22.08.2019 ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу (ННН 935641, ННН 935642) за номером 1595, згідно якого 7/1000 нежитлового приміщення площею 20,6 кв м. передано у власність ОСОБА_5 (том 1, а.с. 121-122). 
27.08.2019 ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 укладено договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності (ННН 935670, ННН 935671), за номером 1627, згідно якого ОСОБА_5 належить 7/1000 нежитлових приміщень площею 20,6 кв.м, ОСОБА_2 878/1000 – 2714, кв.м, ОСОБА_9 4/100 -121,9 кв.м, ОСОБА_8 - 5/100 - 148,8 кв.м. (том 1, а.с. 123-124). 
27.09.2019 на підставі рішення Державного реєстратора № 48908181 внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та додано площу нежитлового приміщення 3711,03 кв.м. (том 1, а.с. 126).
Довідкою ФОП Пазюк Д.І. від 27.09.2019 № 79 встановлено, що площа та нумерація нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 змінилась за рахунок внутрішнього переобладнання без втручання в огороджувальні та несучі конструкції (том 1, а.с. 126, 127). 
Враховуючи вищевикладене, загальна площа нежитлових приміщень з 27.09.2019 становила 4389 кв.м. 
04.11.2019 ОСОБА_2 на підставі договору купівлі – продажу (НОА683334, НОА683335) за реєстровим номером 2137 відчужив ОСОБА_9 1/100 нежитлового приміщення площею 27,2 кв.м. (том 1, а.с. 129). 
13.11.2019 на підставі договору про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності (НОА683383, НОА683384) передано у власність ОСОБА_9 1/100 нежитлового приміщення площею ОСОБА_2 868/1000 – 3676,4, кв.м. (том 1, а.с. 130-131).
15.11.2019 ОСОБА_2 на підставі договору купівлі – продажу 34,9 кв.м, (НОЕ 038616, НОЕ 038617) за реєстровим номером 2268, відчужив ОСОБА_11 25/100 нежитлового приміщення площею 902,8 кв.м. (том 1, а.с. 142-143).
11.02.2020 ОСОБА_11 згідно договору дарування (НОК 664323, НОК 664318), за реєстровим номером 331, передала у власність ОСОБА_9 25/100 нежитлового приміщення площею 902,8 кв.м. (том 1, а.с. 144 - 145). 
06.04.2020 ОСОБА_2 на підставі договору купівлі – продажу (НОК 664602, НОК 664603), за реєстровим номером 790, відчужив ОСОБА_9 13/100 нежитлового приміщення площею 466,4 кв.м. (том 1, а.с. 146-147).
09.06.2020 ОСОБА_2 , ОСОБА_9 на підставі договору про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності (НОА683383, НОА683384) виділили у натурі нежитлове приміщення, відповідно до якого передано у власність ОСОБА_9 38/100 нежитлового приміщення площею 1369,2 кв.м, ОСОБА_2 62/100 – 2307,2 кв. м. (том 1, а.с 148-149).
03.07.2020 на підставі рішення Державного реєстратора № 52948049 внесені зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та встановлено загальну площу нежитлового приміщення 2529,5 кв.м. відповідно до заяви ОСОБА_2 на підставі довідки ФОП Сопіт В.В. від 25.05.2020 № 25.05/2020-ті (том 1, а.с. 154, 156). 
03.07.2020 на підставі рішення Державного реєстратора № 52939207 внесені зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та встановлено площу нежитлового приміщення 159,3 кв.м. відповідно до заяви ОСОБА_9 на підставі довідки ФОП Сопіт В.В. від 18.12.2019 № 18.12/2019-ті (том 1, а.с. 158, 161).
З урахуванням вищенаведеного, загальна площа нежитлових приміщень з 03.07.2020 становила 4613,8 кв.м. 
21.07.2020 Константинюком О.О. за договором купівлі продажу (НОН 404554, НОЕ 404555) відчужено ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 159,3 кв.м нежитлового приміщення (том 1, а.с. 165-166). 
29.04.2021 на підставі висновків ФОП Сопіта В.В. від 30.03.2021 проведено поділ нерухомого майна, відповідно до якого поділено майно належне ОСОБА_2 на 2153,3 кв.м та 376,2 кв.м.
02.11.2021 на підставі рішення Державного реєстратора № 61291905 внесені зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та встановлено площу нежитлового приміщення 1408 кв.м. відповідно до заяви ОСОБА_9 . 
Таким чином, загальна площа нежитлових приміщень з 02.11.2021 становила 4652,6 кв.м.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 01.03.2023 по справі №727/5763/22 встановлено що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_15 , набувши у власність нерухоме майно на нежитлові приміщення, набули статусу орендарів по договору оренди землі № 10401 від 01 лютого 2017 року, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника - ТДВ «Трембіта».
Апеляційний суд зазначив, що рішення Чернівецької міської ради 7 скликання № 1411 від 04.09.2018 про припинення договору оренди землі № 10401 від 01.02.2017 не потягло за собою наслідків у вигляді припинення або розірвання договору оренди землі, який був укладений між Чернівецькою міською радою та Товариством з додатковою відповідальністю «Трембіта», за яким орендарями стали ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_15 ..
Зокрема, відповідно до пункту 9.2 договору оренди землі дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законодавством; поєднання власника та орендаря земельної ділянки в одній особі; у випадку ліквідації юридичної особи-орендаря.
Умовами договору не передбачено такої підстави для припинення договору оренди землі, як зміна власників нерухомого майна, яке розміщено на спірній земельній ділянці. договір не може бути припинений на підставі одноосібного рішення однієї із сторін договору оренди.
Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
23.04.2024 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя Акціонерне товариство “РВС БАНК” набуло право власності на нежитлове приміщення 2153,3 кв.м, яке належало на праві власності іпотекодавцю Мельничуку Валентину Вікторовичу (том 1, а.с. 183-4184).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкті нерухомого майна - Опрюк (попереднє прізвище Мельничук) Ніна Юріївна з 06.03.2018 по даний час є власником частини нерухомого майна, що розміщене на земельній ділянці площею 0,1509 га по АДРЕСА_1 за кадастровим номером 7310136300:01:002:0015. 
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7306224482021 від 17.05.2021 земельна ділянка за кадастровим номером 7310136300:01:002:0015 є комунальною власністю територіальної громади міста Чернівці (том 1, а.с. 185 зворотня сторона – 186).
Чернівецькою окружною прокуратурою направлено листи до Чернівецької міської ради №52-1066ВИХ-24 від 30.01.2024, №52-6792ВИХ-24 від 12.07.2024, №52-8138ВИХ-24 від 13.08.2024 щодо необхідності вжиття заходів для стягнення коштів за користування земельною ділянкою (том 1, а.с. 200, 202, 206).
Чернівецька міська рада у відповіді №01/02-29/452 від 20.02.2024 на звернення Чернівецької обласної прокуратури просила прокуратуру пред`явити відповідний позов в інтересах Чернівецької міської ради про стягнення коштів за користування земельною ділянкою по вул. Головній, 34, у зв`язку з обмеженими фінансовими ресурсами, які можуть бути виділеними на оплату судового збору (том 1, а.с. 201).
10.10.2024 департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради направив лист №24/01-08/1-3598/2150 на адресу власників об`єктів нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 34, площею 0,1509 га, кадастровий номер 7310136300:01:002:0015, в тому числі Опрюк (Мельничук) Н.Ю., про необхідність сплати безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою пропорційно площі нерухомого майна, розміщеного на ній, без належних на те правових підстав (том 1, а.с. 2016-2517). 
Відповідач на вказаний лист не відреагувала та безпідставно збережені кошти не сплатила.
Листами №24/01-08/1-3596/2149 від 10.10.2024 та №24/01-08/1-3231/2587 від 11.12.2024 департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради повідомив Чернівецьку окружну прокуратуру, що департаментом проведено розрахунки безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю за користування власниками об`єктів нерухомого майна без належних на те правових підстав земельною ділянкою за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 34, площею 0,1509 га (кадастровий номер 7310136300:01:002:0015) та копії листів, які направлено землекористувачам та повідомлено про необхідність сплати відповідних коштів, а також про необхідність оформлення оренди вищевказаної земельної ділянки (том 1, а.с. 209 – 210 зворотня сторона).
Відтак, Чернівецькою окружною прокуратурою зверталась увага органу місцевого самоврядування на необхідність вжиття відповідних заходів до відповідача, однак Чернівецькою міською радою відповідні заходи вжито не було.
На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” Чернівецька окружна прокуратура повідомила Чернівецьку міську раду листами №52-1066ВИХ-24 від 30.01.2024, №52-6792ВИХ-24 від 12.07.2024, №52-8138ВИХ-24 від 13.08.2024, №52-5634ВИХ-25 від 17.06.2025, що прокуратурою прийнято рішення про звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради до ФОП Опрюк Н.Ю. про стягнення заборгованості з орендної плати за землю (том 1, а.с. 200, 202-204, 206-208, 226-227).
Як убачається з інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті Центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, функції якого на даний час виконує Держгеокадастр, значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2017 – 2021 роки становив– 1,0 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь).
З урахуванням вищенаведеного, розмір річної орендної плати з 2018 по 2022 не змінювався і становить 330 091,29 грн., розмір орендної плати за один день в 2018, 2019, 2021, 2022 становить 904,36 грн. (330091,29 грн: 365 днів), в 2020 році 901,89 грн (330091,29 грн: 366 днів).
Оскільки, в порушення умов договору оренди землі від 01.02.2017 №10401 відповідачем в період з 07.03.2018 по 31.01.2022 допущено заборгованість з орендної плати прокурор звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 96 863,11 грн орендної плати.
Керуючись ст. 625 Цивільного кодексу України прокурор просить стягнути з фізичної особи-підприємця Опрюк Ніни Юріївни за період з 01.03.2025 по 15.06.2025 інфляційні втрати в розмірі 51226,10 грн та 3% річних в сумі 9 569,57 грн.
IV. Позиція суду по суті спору
Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Зі змісту вказаних норм можна дійти висновку, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».
Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Відповідно до частини 2 статті 152 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
Частиною 1 статті 93 та статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 цього Кодексу).
Таким чином, за змістом вказаних положень виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини 2 статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.
Згідно з частинами 1-5, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.
Судом установлено, що 01.02.2017 між Чернівецькою міською радою та Товариством з додатковою відповідальністю «Трембіта» укладено договір оренди землі № 10401, предметом якого є земельна ділянка площею 0,1509 га по вул. Головна, 34 в м. Чернівці, кадастровий номер 7310136300:01:002:0015, цільове призначення якої – для обслуговування будівель торгівлі. Договір укладено строком на п`ять років до 01.02.2022.
На підставі договору про поділ часток нерухомого майна в натурі від 06.03.2018 ОСОБА_1 , якою 02.08.2023 змінено прізвище на ОСОБА_16 , що підтверджується даними з ЄДРПОУ та не заперечується відповідачем, набула у власність 9/100 часток нерухомого майна, що розташоване за адресою: вул. Головна, 34 у м. Чернівці, площею 306,5 кв.м.
Зазначене нерухоме майно розміщене на земельній ділянці по вул. Головній, 34 в м. Чернівці, площею 0,1509 га, за кадастровим номером 7310136300:01:002:0015, цільове призначення – для обслуговування будівель торгівлі.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка за кадастровим номером 7310136300:01:002:0015 є комунальною власністю територіальної громади міста Чернівці.
Частиною 5 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Частиною першою статті 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
З урахуванням вищенаведеного, суд констатує, що відповідач, набувши у власність нерухоме майно 06.03.2018 на нежитлові приміщення, набув статусу орендаря по договору оренди землі № 10401 від 01.02.2017 у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника – ТДВ «Трембіта».
Вказаний договір діяв до 01.02.2022 року (п. 3.1 договору № 10401 від 01.02.2017).
Відповідно до статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Згідно із статтею 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
У свою чергу п. 14.1.147 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю – обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до п. 14.1.136 ст. 14 ПК України орендна плата - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди.
Пунктами 1, 4 статті 288 ПК України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (крім випадків консервації таких земельних ділянок або визнання земельних ділянок забрудненими (потенційно забрудненими) вибухонебезпечними предметами).
Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (пункт 5 статті 288 ПК України).
Відповідно до п. 4.1 договору оренди землі від 01.02.2017 № 10401 річна орендна плата визначена відповідно до чинного законодавства, розрахована згідно з додатком № 1 до цього Договору та за повний рік оренди становить 330091,29 грн. 
Орендна плата щорічно індексується відповідно із чинним законодавством України. Орендар щорічно станом на 1 січня поточного року проводить перерахунок річної орендної плати ( п. 4.3 Договору).
З урахуванням вищенаведеного, розмір річної орендної плати з 2018 по 2022 не змінювався і становить 330091,29 грн., розмір орендної плати за один день в 2018, 2019, 2021, 2022 становить 904,36 грн. (330091,29 грн: 365 днів), в 2020 році 901,89 грн (330091,29 грн: 366 днів).
Опрюк Н.Ю. з 06.03.2018 по даний час є власником частини нерухомого майна площею 306,5 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,1509 га, кадастровий номер 7310136300:01:002:0015.
Чернівецький апеляційний суд у постанові від 01.03.2023 по справі №727/5763/22 зазначив, що набувши у власність нерухоме майно на нежитлові приміщення Опрюк (Мельничук) Н.Ю. набула статусу орендаря по договору оренди землі №10401 від 01.01.2017, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника.
Договір оренди землі № 10401 від 01.02.2017, щодо оренди земельної ділянки для обслуговування будівель торгівлі площею 0,1509 га по вул. Головна, 34 в м. Чернівці кадастровий номер 7310136300:01:002:0015, укладений до 01.02.2022.
Відповідачем не спростовано наданий прокурором розрахунок орендної плати.
За результатами розгляду цієї справи суд дійшов висновку, що відповідач, як власник нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці комунальної власності у встановлений договором оренди землі № 10401 від 01.02.2017 строк орендну плату не сплачував, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 96 863,29 грн, яку слід стягнути.
Відповідно п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Прокурор заявив до стягнення з відповідача 51 226,10 грн інфляційних втрат та 9 569,57 грн 3% річних за період з 01.03.2022 15.06.2025.
Суд, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, не виявив завищення їх розміру з боку прокурора, а тому вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю.
Висновок суду щодо юрисдикції спору.
Відповідач у справі порушила питання визначення юрисдикції цього спору за позовом міської ради про стягнення безпідставно збережених коштів з орендної плати до фізичної особи, яка має статус фізичної особи-підприємця та має у власності нежитлове приміщення. На думку відповідача даний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а належить до цивільної юрисдикції, оскільки правовідносини сторін не мають господарського (підприємницького) характеру.
Вирішуючи поставлене питання, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних інтересів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.10.2020 у справі № 635/551/17 виснувала, що судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово визначала критерії розмежування судової юрисдикції. Такими критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, визначала: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Виснувала, що крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.10.2020 у справі № 635/551/17, від 12.01.2021 у справі № 127/21764/17, від 23.03.2021 у справі №367/4695/20).
Правила визначення юрисдикційності відповідної справи встановлені процесуальними законами, якими регламентована предметна та суб`єктна юрисдикція адміністративних, господарських та цивільних судів, - це ст. 19 КАС України, ст. 20 ГПК України, ст. 19 ЦПК України.
Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.
Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.
Приписами статті 20 ГПК України встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів та уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами.
Згідно із частиною першою названої статті Кодексу господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 641/5523/19 зазначила, що критеріями відмежування, зокрема справ цивільної юрисдикції від інших є: по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Зазначила, що у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (подібні висновки сформульовано і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19).
Отже, критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.
Верховний Суд у постанові від 06.11.2024 у справі № 751/28/23 дійшов висновку, що з огляду на положення ч. 1 ст. 20 ГПК України, а також ст. ст. 4, 45 цього Кодексу (регулює сторони в судовому процесі) для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад сторін правочину та правова природа спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.
Судом встановлено, що рішенням Чернівецької міської ради № 495 від 08.12.2016 затверджено проект відведення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та надано Товариству з додатковою відповідальністю Трембіта за адресою вул. Головна, 34 в м. Чернівці площею 0,1509 га (кадастровий номер 7310136300:01:002:0015) земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за рахунок орендованої земельної ділянки для обслуговування нежитлових приміщень.
На підставі вказаного рішення, 01.02.2017 між Чернівецькою міською радою (Орендодавець) та Товариством з додатковою відповідальністю Трембіта (Орендар) укладено договір оренди землі №10401, відповідно до умов якого Орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування будівель торгівлі площею 0,1509 га по вул. Головна, 34 в м. Чернівці кадастровий номер 7310136300:01:002:0015. Договір укладено строком на п`ять років до 01.02.2022.
06.03.2018 Товариством з додатковою відповідальністю «Трембіта» та Мельничук (Опрюк) Н.Ю. укладено договір про поділ часток нерухомого майна в натурі, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (далі нерухоме майно або нежитлові приміщення), згідно якого у власність ТДВ «Трембіта» переходить 91/100 частки нежитлового приміщення площею 3083,6 кв.м, а Мельничук (Опрюк) Н.Ю – 9/100 частки площею 306,5 кв.м.
Відповідно до п. 1 договору про поділ часток нерухомого майна в натурі Мельничук (Опрюк) Н.Ю. належить частка нежитлової будівлі, що складається з будівлі літ. «А» у підвалі 5-21, коридор – сходова клітина 14,50 кв.м., 5-22 коридор площею 9,80 кв.м., 5-23 бар площею 28,40 кв.м., 5-24 зал 13,70 кв.м, 5-25 зал кафе площею 55,80 кв.м., 5-26 віп-кабінет 16,80 кв.м., 5-27 кафе площею 67,90 кв.м., 5-28 гардероб площею 12,90 кв.м., 5-29 коридор 9,90 кв.м., 5-36 вбиральня 3,30 кв.м., 5-31 вбиральня 1,10 кв.м., 5-32 вбиральня 1,90 кв.м, на першому поверсі 5-33 кухня 27,20 кв.м., 5-34 коридор 3,10 кв.м., 5-35 вбиральня 13,80 кв.м., 5-36 приміщення для котлів 21,70 кв.м., 5-37 вбиральня 4,60 кв.м. Загальна площа нежитлових приміщень – 306,5 кв.м.
Отже, Опрюк (Мельничук) Н.Ю. з 06.03.2018 є власником частини нерухомого майна, що розміщене на земельній ділянці площею 0,1509 га по АДРЕСА_1 за кадастровим номером 7310136300:01:002:0015.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка за кадастровим номером 7310136300:01:002:0015 є комунальною власністю територіальної громади міста Чернівці.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 01.03.2023 по справі №727/5763/22 встановлено що Мельничук (Опрюк) Н.Ю., ОСОБА_2 та ОСОБА_15 , набувши у власність нерухоме майно на нежитлові приміщення, набули статусу орендарів по договору оренди землі № 10401 від 01 лютого 2017 року, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника - ТДВ «Трембіта».
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна - нерухомість, яка розміщена на земельній ділянці за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 34 – це нежитлові приміщення, а нерухоме майно, яке безпосередньо належить відповідачу, - це кафе-бар (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1501798773101).
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Опрюк Н.Ю. зареєстрована як фізична особа-підприємець з 28.05.2010.
Видами економічної діяльності фізичної особи-підприємця Опрюк Н.Ю. є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний) - 56.10, надання інших допоміжних комерційних послуг - 82.99, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна - 68.20, тощо. Відомості про припинення нею підприємницької діяльності відсутні.
Згідно з даними Державного земельного кадастру цільове призначення земельної ділянки, на якій розміщене нерухоме майно відповідача - для обслуговування будівель торгівлі, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання - для обслуговування будівель торгівлі.
Відповідно до інформації Департаменту соціально-економічного розвитку та стратегічного планування Чернівецької міської ради від 15.09.2025 рішенням виконавчого комітету міської ради від 10.09.2019 № 525/19 закладу ресторанного господарства « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на вул. Головній, 34 на підставі заяви ФОП Мельничук (Опрюк) Н.Ю. встановлено нічний режим роботи з 17:00 год до 04:00 год терміном на один рік, а рішенням від 09.11.2021 № 892/26 встановлений цілодобовий режим роботи терміном на один рік.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що у 2022 році Чернівецька міська рада зверталася до відповідача із аналогічним позовом за інший період до районного суду у той час, коли Мельничук (Опрюк) Н.Ю. так само мала статус фізичної особи-підприємця та постановою Чернівецького апеляційного суду від 01.03.2023 у справі №727/5763/22 встановлено, що до Мельничук Н.Ю. перейшло право оренди спірної земельної ділянки саме як фізичній особі. Також суд зазначає, що постановою Чернівецького апеляційного суду не надавалась оцінка юрисдикції в межах підстав оскарження.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.
У відповідності до ч. 1 ст. 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.
Статтею 26 ЦК України встановлено, що фізична особа має усі особисті немайнові права та здатна мати усі майнові права, передбачені Конституцією України, ЦК України та іншими законами.
Важливим аспектом реалізації прав фізичної особи є право на здійснення підприємницької діяльності, яке регулюється Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців».
Учасниками цивільних відносин та суб`єктами права власності є фізичні особи (ч. 1 ст. 2, ч.1 ст. 318 ЦК України). ЦК України окремо не визначає такий суб`єкт права власності, як фізична особа - підприємець, набуття такого статусу дозволяє лише здійснювати господарську діяльність.
Незалежно від того, який статус у подальшому фізична особа обере для себе, у тому числі у разі прийняття рішення про здійснення будь-якої діяльності (підприємницької або незалежної професійної), суб`єктом права власності виступає саме фізична особа, а не підприємець, а отже нерухоме майно реєструється за фізичною особою.
Чинне законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності як фізичну особу-підприємця та не містить норм щодо права власності фізичної особи-підприємця, а лише встановлює, що остання відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
За приписами статті 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.
Як зазначалось вище, відповідач зареєстрована як фізична особа-підприємець та здійснює підприємницьку діяльність з 28.05.2010. Видами економічної діяльності фізичної особи-підприємця Опрюк Н.Ю. є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний) - 56.10, надання інших допоміжних комерційних послуг - 82.99, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна - 68.20, тощо. Відомості про припинення нею підприємницької діяльності відсутні.
Матеріалами справи підтверджено, а саме згідно інформації Державного земельного кадастру цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 7310136300:01:002:0015, яка знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 34, на якій розміщене нерухоме майно відповідача - для обслуговування будівель торгівлі, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання - для обслуговування будівель торгівлі.
Землі громадської забудови - це землі, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів), інших об`єктів загального користування.
З урахуванням вищенаведеного, суд виснує, що у період з 07.03.2018 по 01.02.2023 Опрюк Н.Ю. використовувала належний їй об`єкт нерухомості по вул. Головній, 34 для здійснення господарської підприємницької діяльності (у господарських цілях). 
Згідно договору оренди землі №10401 від 01.02.2017, орендні правовідносини по якому перейшли до Фізичної-особи підприємця Опрюк Н.Ю., земельна ділянка по вул. Головній, 34 в м. Чернівці передалася в оренду для обслуговування будівель торгівлі.
За таких обставин суд дійшов висновку про належність цього спору до господарської юрисдикції з тих підстав, що відповідач має статус фізичної особи-підприємця, земельна ділянка, на якій розташоване належне їй нерухоме майно, призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07), розташоване на ній нерухоме майно є нежитловим приміщенням кафе-бару, а, отже, суб`єктним складом сторін, характером правовідносин, які склалися, змістом та юридичною природою обставин у справі вона підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Враховуючи вищевикладене у задоволенні клопотання представника відповідача від 09.10.2025 про закриття провадження у справі слід відмовити.
V. Наявність підстав для звернення прокурора за захистом інтересів держави.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким є Закон України «Про прокуратуру».
За змістом абзаців 1, 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії (абзаци 1- 3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
У відповідності до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Системне тлумачення положень частин 3- 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України і частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Водночас тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.
При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).
Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
«Нездійснення захисту» має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).
Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом, а саме позивачем жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Судом установлено, що прокурором перед зверненням до суду Чернівецькою окружною прокуратурою направлено листи до Чернівецької міської ради №52-1066ВИХ-24 від 30.01.2024, №52-6792ВИХ-24 від 12.07.2024, №52-8138ВИХ-24 від 13.08.2024 щодо необхідності вжити заходи для стягнення коштів за користування земельною ділянкою.
Чернівецька міська рада у відповіді №01/02-29/452 від 20.02.2024 на звернення Чернівецької обласної прокуратури просила прокуратуру пред`явити відповідний позов в інтересах Чернівецької міської ради про стягнення коштів за користування земельною ділянкою по вул. Головній, 34 у зв`язку з обмеженими фінансовими ресурсами, які можуть бути виділеними на оплату судового збору.
Відтак, Чернівецькою окружною прокуратурою зверталась увага органу місцевого самоврядування на необхідність вжиття відповідних заходів до відповідача, однак Чернівецькою міською радою відповідні заходи вжито не було.
На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Чернівецька окружна прокуратура повідомила Чернівецьку міську раду листом №52-5634ВИХ-25 від 17.06.2025, що прокуратурою прийнято рішення про звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради до ФОП Опрюк Н.Ю. про стягнення заборгованості.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Статтею 327 ЦК України визначено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.
Відповідно до частини третьої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Частиною першою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації тощо.
Частинами першою, четвертою статті 61 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.
Відповідно до статті 66 Закону України «Про місцеве самоврядування» місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень та забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету. У разі коли вичерпано можливості збалансування місцевих бюджетів і при цьому не забезпечується покриття видатків, необхідних для здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень та забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб, держава забезпечує збалансування місцевих бюджетів шляхом передачі необхідних коштів до відповідних місцевих бюджетів у вигляді дотацій та субвенцій відповідно до закону.
Таким чином, місцеві інтереси знаходяться у тісному зв`язку із загальнодержавними, характеризуються взаємозалежністю. Як наслідок, у разі порушення економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування порушуються й інтереси держави в цілому. 
Чернівецька міська рада з 04.02.2008 є власником земельної ділянки кадастровий номер 7310136300:01:002:0015.
Статтею 12 Земельного кодексу України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад.
Реалізація правомочностей власника комунального майна, в тому числі землі, передбачає право на отримання доходів від користування нею іншими особами, у розмірах та в порядку, визначених чинним законодавством та відповідними правовстановлюючими документами. 
Неотримання доходів від використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, у зв`язку із не укладенням договору оренди землі, порушує інтереси відповідної територіальної громади та інтереси держави.
За таких обставин суд дійшов висновку про доведення прокурором факту бездіяльності Чернівецької міської ради Чернівецької області.
VІ. Розподіл судових витрат.
Згідно ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Суд зазначає, що частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Як вбачається із матеріалів справи, Чернівецькою обласною прокуратурою при зверненні з позовною заявою через систему «Електронний суд» сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1059 від 23.06.2025.
Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає на відповідача, з вини якого виник спір.
Керуючись статтями 2, 12, 129, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання про закриття провадження у справі відмовити.
2. Позов задовольнити.
3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Опрюк Ніни Юріївни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Чернівецької міської ради (58002, площа Центральна 1, м. Чернівці, код 36068147) - 96 863,29 грн - заборгованість по договору оренди землі, 51 226,10 грн – інфляційних втрат та 9 569,57 грн - 3 % річних.
4. Стягнути з фізичної особи-підприємця Опрюк Ніни Юріївни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Чернівецької обласної прокуратури (58001, м. Чернівці, вул. Кордуби, 21-А, код 02910120) 2 422,40 грн судового збору.

Повний текст рішення складено та підписано 04.03.2026.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/

Суддя М.І. Ніколаєв