П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2026 року 
м. Рівне
Справа № 566/432/24
Провадження № 22-ц/4815/54/26
Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,
секретар судового засідання: Хлуд І.П.
за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 18 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про виділ частки майна в натурі,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до Млинівського районного суду Рівненської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про виділ частки майна в натурі, та з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 27.06.2024 року просили виділити позивачам в натурі у власність частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, а саме по 1/6 частці житлового будинку АДРЕСА_1 (відповідно до висновку експерта Волинського відділення Львівського НДІСЕ МЮ України від 14.07.2021 року № 8249-8250), що складається з: 1/6 частки (коричневий колір на схемі поділу) приміщення в житловому будинку (літ. А-1): частину кімнати 1-6 площею 16,0 кв.м., кімнату 1-7 площею 12,0 кв.м. (загальна площа становить 28.0 кв.м.); 1/6 частки (синій колір на схемі поділу) в прибудові літ.а: - допоміжне приміщення 1-9 площею 7,3 кв.м. та ванну 1-10 площею 4,9 кв.м. в житловому будинку літ. А-1, - кімнату 1-8 площею 15,5 кв.м. (загальна площа частини житлового будинку, що пропонується до виділення становить 27,7 кв.м.), в самостійний цілий (цілу частку) об`єкт нерухомості (загальною площею 55,7 кв.м). Право спільної часткової власності на вищевказане майно з ОСОБА_1 припинити. Вбиральню (літ. В) залишити в спільному користуванні з ОСОБА_5 (першим співвласником), а огорожу № 1 залишити в спільному користуванні всіх співвласників. Виділені 2/6 частки житлового будинку залишити у спільній частковій власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилася спадщина, зокрема на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яку вони та відповідач ОСОБА_1 прийняли і стали співвласниками вищевказаного житлового будинку розміром по 1/6 частині, відповідачка - 4/6 частини. Улітку 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом щодо виділення їй в натурі частки із спільної часткової власності. 14 липня 2023 року Млинівським районним судом Рівненської області у справі № 566/1022/20 було прийнято рішення, яким частково задоволені вимоги ОСОБА_1 та з урахуванням ухвали суду від 03.06.2024 року, якою виправлено описки в рішенні, їй виділено в натурі 4/6 частин спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами із незначним відхиленням від її ідеальної частки. При цьому питання про виділення часток ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судом не розглядалося. Також в державному реєстрі не зареєстровано виділеної частки ОСОБА_1 , а частки позивачів так і зазначені по 1/6, хоча фактично, після виділу своєї частки відповідачкою, має бути по 1/2 частині. У зв`язку з цим позивачі змушені звернутися до суду щодо виділення в натурі їх часток.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 18 липня 2025 року позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про виділ частки майна в натурі, - задоволено.
Виділено ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в натурі у власність частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, а саме по 1/6 частці житлового будинку АДРЕСА_1 (відповідно до висновку експерта Волинського відділення Львівського НДІСЕ МЮ України від 14.07.2021 року № 8249-8250), що складається з:
1/6 частки (коричневий колір на схемі поділу) приміщення в житловому будинку (літ. А-1):
- частину кімнати 1-6 площею 16,0 кв.м., кімнату 1-7 площею 12,0 кв.м. (загальна площа становить 28.0 кв.м.);

1/6 частки (синій колір на схемі поділу) в прибудові літ.а:
- допоміжне приміщення 1-9 площею 7,3 кв.м. та ванну 1-10 площею 4,9 кв.м. в житловому будинку літ. А-1,
- кімнату 1-8 площею 15,5 кв.м. (загальна площа частини житлового будинку, що пропонується до виділення становить 27,7 кв.м.),
в самостійний цілий (цілу частку) об`єкт нерухомості (загальною площею 55,7 кв.м).
Право спільної часткової власності на вищевказане майно з ОСОБА_1 припинено.
Вбиральню (літ. В) залишено в спільному користуванні з ОСОБА_5 (першим співвласником), а огорожу № 1 залишити в спільному користуванні всіх співвласників.
Виділені 2/6 частки житлового будинку залишено у спільній частковій власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Вважаючи рішення суду незаконним, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Апелянт зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спірне майно (житловий будинок АДРЕСА_1 ) є об`єктом спільної часткової власності трьох співвласників, а її власна частка вже була виділена в натурі рішенням суду від 14 липня 2023 року, яке набрало законної сили.
У зв`язку з цим вважає, що повторний судовий розгляд питання про виділ часток інших співвласників після вже проведеного виділу її частки є юридично неможливим/необґрунтованим, оскільки правовий режим спірного об`єкта вже змінено судовим рішенням 2023 року.
Посилається на те, що рішення від 14 липня 2023 року позивачі не оскаржували, отже, погодилися з його змістом та правовими наслідками.
Зазначає, що державна реєстрація не є підставою виникнення/припинення права, а лише офіційним підтвердженням уже набутого права, тому сама відсутність реєстрації не може створювати “нові” підстави для повторного виділу часток та не означає, що рішення 2023 року не породило правових наслідків.
На підставі викладеного просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позову.
Відзивів не надходило.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 04.03.2020 року та згідно із витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.03.2020 (а.с. 10-18) позивачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить по 1/6 частці (спільна часткова власність) житлового будинку АДРЕСА_1 .

14 липня 2023 року Млинівським районним судом Рівненської області у цивільній справі №566/1022/20 прийнято рішення (а.с. 19-21), що набрало законної сили 22.08.2023, згідно якого вирішено: позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про виділення в натурі частки нерухомого майна, що є об`єктом спільної часткової власності - задовольнити частково. Виділити ОСОБА_1 із спільної часткової власності з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , в натурі 4/6 частки в житловому будинку житловою площею 77.6 кв.м., загальною площею 159,4 кв.м. з належними до нього надвірними будівлями і спорудами (сарай, погріб, вбиральня, огорожа, ворота, вмощення), які знаходять у АДРЕСА_1 , а саме (зелений колір на схемі поділу згідно висновку експерта від 14.07.2021 № 8249-8250):
1) приміщення в прибудові літ.а:
- коридор 1-1, площею 9,7 кв.м;
- кухню 1-2 площею 9,4кв.м.,
2) у житловому будинку (літ. А-1) та мезоніні Мз/А:
- коридор 1-3 площею 15,9кв.м.
- кімнату 1-4 площею 16,9кв.м.,
- кімнату 1-5 площею 12,8кв.м.,
- коридор 1-11 площею 12,3кв.м.,
- допоміжне приміщення 1-12 площею 12,7кв.м.,
- допоміжне приміщення 1-13 площею 14,0кв.м.,
крім того Сходи (літ. а1). Право спільної часткової власності на вище вказане майно припинити.
Сарай (літ. Б) з погрібом (літ. Б/пг), ворота №2, вимощення І, вбиральню (літ. В) та огорожу №1 - залишити у спільному користуванні з співвласниками: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_5 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) в рівних частках компенсацію за відхилення від належних їм ідеальних часток в сумі ( 242952-239036) = 3916 (три тисячі дев`ятсот шістнадцять) гривень. В частині позовних вимог про виділення у натурі 4/6 частин земельної ділянки (кадастровий номер 5623855100:01:004:08) площею 0.0849 га., з них під забудовою 0.0445 га., рілля- 0,0332 га., сади - 0,0071 га., розташованої в АДРЕСА_1 , та перебуває у спільній частковій власності з ОСОБА_5 і ОСОБА_4 - відмовити.
Стягнути спільно з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені нею судові витрати по справі, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 280 (двісті вісімдесят) гривень 27 копійок та оплатою вартості проведеної у справі судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи в сумі - 8237 (вісім тисяч двісті тридцять сім) гривень 28 копійок.

Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 03 червня 2024 року у справі № 566/1022/20, що набрала законної сили 19.06.2024 року (а.с. 73) виправлено описки в судовому рішенні від 14 липня 2023 року, а саме:
- у мотивувальній частині судового рішення (аркуш 4, абзац 10) допущену описку у реченні "Відтак, підлягають виділенню в натурі у власність позивачу 4/6 частин спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами із незначним відхиленням від її ідеальної частки, а саме:
(зелений колір на схемі поділу) приміщення у прибудові літ. а
- коридор 1-1 площею 9,7кв.м.,
- кухню 1-2 площею 9,4кв.м.,
у житловому будинку (літ. А-1) та мезоніні Мз/А:
- коридор 1-3 площею 15,9кв.м.
- кімнату 1-4 площею 16,9кв.м.,
- кімнату 1-5 площею 12,8кв.м.,
- коридор 1-11 площею 12,3кв.м.,
- допоміжне приміщення 1-12 площею 12,7кв.м.,
допоміжне приміщення 1-13 площею 14,0кв.м., крім того, сходи (літ. а1)." 
Вказати це речення правильно 
"Відтак, підлягають виділенню в натурі у власність позивачу 4/6 частин спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами із незначним відхиленням від її ідеальної частки., а саме:
(зелений колір на схемі поділу) приміщення у прибудові літ. а
- коридор 1-1 площею 9,7кв.м.,
- кухню 1-2 площею 9,4кв.м.,
у житловому будинку (літ. А-1) та мезоніні Мз/А:
- коридор 1-3 площею 15,9кв.м.
- кімнату 1-4 площею 16,9кв.м.,
- кімнату 1-5 площею 12,8кв.м.,
- коридор 1-11 площею 12,3кв.м.,
- допоміжне приміщення 1-12 площею 12,7кв.м.,
допоміжне приміщення 1-13 площею 14,0кв.м., крім того, сходи (літ. а1), сарай (літ.Б) з погрібом (літ.Б/пг), ворота №2; вмощення 1. Вбиральню (літ.В) залишити в спільному користуванні з першим співвласником, а огорожу №1 залишити в спільному користуванні всіх співвласників.
в резолютивній частині судового рішення виправити описку в абзаці четвертому та п`ятому, замість
"крім того сходи ( літ.а1). Право спільної часткової власності на вищевказане майно припинити. Сарай (літ.Б) з погрібом ( літ.Б/пг), ворота №2; вмощення 1, вбиральню (літ.В) та огорожу №1 - залишити в спільному користуванні з співвласниками: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ", 
зазначити правильно " крім того, сходи (літ. а1), сарай (літ.Б) з погрібом (літ.Б/пг), ворота №2; вмощення 1. Право спільної часткової власності на вищевказане майно припинити. Вбиральню (літ.В) залишити в спільному користуванні з першим співвласником, а огорожу №1 залишити в спільному користуванні всіх співвласників."

Тобто описка полягала в тому, що сарай, погріб, ворота і вимощення помилково зазначили як спільні, хоча вони мали перейти позивачу у власність.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з частинами 1, 2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Частиною 1 статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 вказано, що право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Згідно зі статтею 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до частини 1 статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Частиною 3 статті 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. До такого висновку дійшов Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-1443цс16. Вказавши також, що виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що "відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється».
У постанові Велика Палата Верховного Суду від 23.04.2025 у справі № 357/3145/20 зазначила, що поділ спільного майна (ст. 367 ЦК України) відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні (ст. 364 ЦК України) тим, що в разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається. За наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні надалі не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися в результаті його поділу й належать позивачеві та відповідачеві. За наявності трьох і більше співвласників майна при визначенні в судовому порядку частки в натурі одного з них (виділ частки) розмір часток інших співвласників (відповідачів) не визначається. Суд, застосовуючи приписи ст. 364 ЦК України, має виділити та зазначити у своєму рішенні індивідуально визначене майно позивача й залишити решту майна у спільній власності інших відповідачів.
Відповідно до частини третьої статті 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для такого співвласника право спільної часткової власності на це майно припиняється, а він набуває право власності на індивідуально визначене майно.
Отже, після виділу 4/6 частки житлового будинку на підставі рішення суду від 14 липня 2023 року ОСОБА_1 перестала бути співвласником спірного майна, а право спільної часткової власності збереглося лише щодо решти майна між іншими співвласниками — ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
За таких обставин  ОСОБА_1 не є належним відповідачем у спорі про виділ часток із майна, яке після здійсненого виділу перебуває у спільній частковій власності інших осіб.
Крім того, після виділу частки одного із співвласників змінюється правовий режим об`єкта нерухомості, оскільки утворюється індивідуально визначений об`єкт права власності виділеного співвласника, а решта майна залишається у спільній частковій власності інших осіб.
Сам по собі факт відсутності державної реєстрації права власності на виділений об`єкт не впливає на момент виникнення права, оскільки відповідне право виникло на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, а державна реєстрація має підтверджувальний характер.
Таким чином, на момент звернення позивачів до суду спільна часткова власність існувала лише між двома особами, що відповідно до статті 367 ЦК України передбачає можливість вирішення питання виключно про поділ спільного майна між ними, а не про виділ часток.
Водночас позовні вимоги сформульовані як вимоги про виділ часток із майна із одночасним залишенням 2/6 частки у спільній частковій власності позивачів, що суперечить правовій природі виділу частки, наслідком якого є припинення режиму спільної часткової власності щодо виділеного майна та виникнення самостійного об`єкта нерухомості.
Отже, обраний позивачами спосіб захисту не відповідає характеру спірних правовідносин та нормам матеріального права.
Суд першої інстанції зазначених обставин не врахував, не встановив належний склад учасників спірних правовідносин та фактично вирішив питання про виділ часток за участю особи, яка вже вибула зі складу співвласників, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 18 липня 2025 рокускасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 26 лютого 2026 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.