Справа № 754/11348/25
Провадження № 2/159/302/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Київського міського центру зайнятості (м. Київ, вул. Жилянська, 47-б) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення коштів, -
в с т а н о в и в :

Київський міський центр зайнятості (далі –Київський МЦЗ, позивач ) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів в сумі 6851,93 грн. та судових витрат в сумі 3028 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 16 серпня 2024 року до Лівобережного управління філії Київського міського центру зайнятості «Кар`єрний центр» звернулася ОСОБА_1 із заявою про надання статусу безробітної та про призначення виплати по безробіттю. 
Відповідач для отримання статусу безробітного зазначила інформацію про те, що не відноситься до категорії зайнятого населення в розумінні ст. 4 ЗУ «Про зайнятість населення» та через відсутність роботи немає заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. 
У зв`язку з цим, ОСОБА_1 надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю з 17 серпня 2024 року по 12 лютого 2025 року в сумі 7 351,93 грн.
Під час проведення обміну даними з Пенсійним фондом України виявлено, що під час перебування на обліку відповідач з 03.10.2024 року по 17.10.2024 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Фейсер», про що не повідомила Лівобережне управління філії Київський МЦЗ, а тому не мала права отримувати допомогу по безробіттю. 
Оскільки відповідач, з метою врегулювання спору, добровільно сплатила 500 грн. безпідставно отриманих коштів, позивач, посилаючись на норми чинного законодавства, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти у розмірі 6 851,93 грн.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.07.2025 року зазначену справу передано за підсудністю до Ковельського міськрайонного суду Волинської області.
01.10.2025 року зазначена справа надійшла до Ковельського міськрайонного суду Волинської області. 
Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02.10.2025 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Одночасно відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
25.12.2025 року відповідач подала відзив на позов, у якому просила суд задовольнити позовні вимоги частково, посилаючись на те, що добровільно повернула позивачу 2600 грн. безпідставно отриманих коштів, а тому визнає позов в сумі 4251,93 грн. 
23.12.2025 року позивач через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, у якій заперечив проти розміру заборгованості, визнаної відповідачем у сумі 4 251,93 грн., зазначивши, що фактична заборгованість становить 4 751,93 грн., оскільки первісний розмір безпідставно отриманих коштів складав 7 351,93 грн., з яких відповідач сплатила 2 600 грн., та надав суду довідку-розрахунок із підтвердженням здійснених проплат, у якій зазначені відповідні суми.
25.12.2025 року позивач через систему «Електронний суд» подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь 4 751,93 грн. безпідставно отриманих коштів та 3028 грн. судового збору. 
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов, з урахуванням зменшених вимог, підлягає до повного задоволення.
Згідно вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що 16 серпня 2024 року відповідач звернулась із заявами до Лівобережного управління філії Київського міського центру зайнятості про надання статусу безробітного та про призначення виплати допомоги по безробіттю. 
Відповідач зазначила, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує роботою себе самостійно.
За положеннями п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення", зареєстровані безробітні мають право, зокрема, на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.
Відповідно до персональної картки ОСОБА_1 встановлено, що, відповідно до наказу № НТ 241120 від 20 листопада 2024 року, відповідачу надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю з 16 серпня 2024 року.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про зайнятість населення», позивач здійснює реалізацію державної політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції через Єдину інформаційно-аналітичну систему центрального органу виконавчої влади, яка також включає інформацію, що надходить від територіальних органів у процесі діяльності, зокрема від громадян, роботодавців, суб`єктів господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні та органів державної влади.
При здійсненні обміну інформацією з Пенсійним фондом України, позивачем виявлено інформацію про відносини цивільно-правового характеру відповідача з ТОВ «Фейсер» з 03.10.2024 року по 17.10.2024 року, тобто у період перебування на обліку у Лівобережному управлінні філії Київський міський центр зайнятості «Кар`єрний центр`у статусі безробітного.
Пунктом 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та Пенсійним фондом України.
Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону, п. п. 2, 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України 13 лютого 2009 року №60/62, Постановою правління Пенсійного фонду України 13 лютого 2009 року №7-1, (далі - Порядок №60), розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд), за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття.
У результаті проведення розслідування цього страхового випадку та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, Лівобережним управлінням філії Київський міський центр зайнятості «Кар`єрний центр» складено Акт розслідування страхових випадків та перевірки обґрунтованості призначення матеріального забезпечення на випадок безробіття за № 3-П від 14.02.2025 року, згідно з яким встановлено, що ОСОБА_1 у період перебування на обліку в центрі зайнятості зі статусом безробітної одночасно перебувала у цивільно-правових відносинах з ТОВ «Фейсер» з 16.08.2024 року по 03.11.2024 року.
Згідно з довідкою-розрахунком № 10 від 14 лютого 2025 року, складеною відділом обліку матеріального забезпечення та соціальних послуг Управління бухгалтерського обліку Київського міського центру зайнятості, ОСОБА_1 було виплачено матеріальне забезпечення на випадок безробіття у розмірі 7 351,93 грн.
18.02.2025 року за №13-21/1346/25 Лівобережне управління філії Київського міського центру зайнятості «Кар`єрний центр» направило відповідачу повідомлення з вимогою добровільно повернути нараховане та виплачене матеріальне забезпечення на випадок безробіття.
Судом встановлено, що відповідач, перебуваючи у статусі безробітної особи та отримуючи матеріальне забезпечення на випадок безробіття, порушила вимоги Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», оскільки не повідомила орган, уповноважений здійснювати управління у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування, про факт перебування у трудових відносинах з ТОВ «Фейсер», що призвело до безпідставної виплати матеріального забезпечення за період з 16 серпня 2024 року по 03 листопада 2024 року у розмірі 7 351,93 грн.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.
У статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» вказано, що статусу зареєстрованого безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.
Статус зареєстрованого безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам у день подання ними особистої заяви про надання статусу зареєстрованого безробітного до будь-якого обраного ними територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від наявності або відсутності у таких осіб задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування).
Статтею 44 вказаного Закону визначено, що зареєстровані безробітні мають право, зокрема, на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.
У відповідності до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.
Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Неповідомлення особою обставини, яка не дає право їй для визнання її безробітною, свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та, відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 545/164/17-ц).
Наявність укладених цивільно-правових договорів особою, яка звертається із заявою про надання їй статусу безробітної, такого договору є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про наявність такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення.
Вищезазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду у справі № 367/2095/17 від 04.04.2018 та № 464/9098/16-ц від 27.02.2019.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про зайнятість населення», формування та реалізацію державної політики у сфері зайнятості населення забезпечують у межах своїх повноважень Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інші центральні органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим та Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування.
Відповідно до положення про Київський міський центр зайнятості, затвердженого наказом Державної служби зайнятості (Центрального апарату) 29 вересня 2017 року №140, Київський центр зайнятості є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах.
Одним з основних завдань регіонального центру зайнятості є надання соціальних послуг, нарахування та виплата матеріального забезпечення відповідно до законів України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та «Про зайнятість населення», відповідно до покладених на нього завдань, у порядку визначеному законодавством, та, серед іншого, здійснює контроль за використанням коштів Фонду та має право у межах компетенції діяти від імені Фонду.
Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ст. 1215 ЦК України).
Згідно з довідкою-розрахунком № 27 від 01.07.2025 року, складеною управлінням бухгалтерського обліку Київського міського центру зайнятості, відповідач повернула в добровільному порядку заборгованість із відшкодування допомоги по безробіттю в сумі 500 грн., а саме: 31.03.2025 року – 150 грн., 22.04.2025 року -150 грн., 21.06.2025 року - 200 грн.
Станом на 01.07.2025 року, заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становила 6851,93 грн. 
Відповідач у відзиві на позовну заяву визнає наявність заборгованості з відшкодування виплаченої допомоги по безробіттю перед позивачем у розмірі 4 251,93 грн. Водночас зазначає, що частково виконала зобов`язання шляхом добровільного перерахування на користь позивача грошових коштів у сумі 2 600 грн., у тому числі і під час розгляду справи, на підтвердження чого надала суду відповідні платіжні документи (квитанції).
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій він просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 4 751,93 грн.
На обґрунтування заявлених вимог, позивачем надано довідку-розрахунок, складену Управлінням бухгалтерського обліку Київського міського центру зайнятості за № 46 від 25.12.2025 року, згідно з якою загальна сума заборгованості відповідача з відшкодування виплаченої допомоги по безробіттю перед позивачем становила 7 351,93 грн. 
Проте, ОСОБА_1 у добровільному порядку частково погасила зазначену заборгованість, сплативши на користь позивача грошові кошти у загальній сумі 2 600 грн.
Станом на 23.12.2025 року, заборгованість відповідача перед позивачем становить 4751,93 грн. 
Таким чином, з урахуванням добровільного часткового погашення відповідачем, непогашеною залишається сума 4 751,93 грн.
Відповідачем визнається факт добровільного відшкодування нею суми 2 600 грн. та стягнення на користь позивача суми 4 251,93 грн. Водночас відповідач заперечує проти стягнення з неї суми 4 751,93 грн., заявленої позивачем.
Однак, наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, доказів його неправильності або необґрунтованості суду не надано. Власного розрахунку суми заборгованості відповідачем не подано, як і належних та допустимих доказів виконання зобов`язання перед позивачем саме в сумі 4 751,93 грн.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Оскільки позивач звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог та просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 4 751,93 грн., суд дійшов висновку про задоволення позову з урахуванням зменшеного розміру позовних вимог.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені останнім судові витрати в сумі 3028 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265, 274-279 ЦПК України, на підставі ст.ст. 1212,1215 ЦК України, Закону України "Про зайнятість населення", Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", суд -
У Х В А Л И В :

Позов Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Київського міського центру зайнятості грошові кошти у розмірі 4751 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят одну) грн. 93 коп. та судові витрати в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування сторін:
Позивач - Київський міський центр зайнятості, код ЄДРПОУ 03491091, адреса: м.Київ, вул. Жилянська, буд.47-Б.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації:  АДРЕСА_1 . 

Головуючий:	П. Ю. БОЙЧУК