ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року	Львів	Справа № 260/3649/25 пров. № А/857/28315/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б, Матковської З.М.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року (головуючий суддя: Гаврилко С.Є., місце ухвалення - м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 12.05.2025, звернувся з позовом до суду, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 27 березня 2025 року про часткову відмову позивачу ОСОБА_1 у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу»;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16 квітня 2025 року про відмову Позивачу ОСОБА_1 у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести Позивача ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІУ, на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 19.12.1993 року № 3723-XII, п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-УІІІ на підставі довідок Закарпатської митниці № 77-22/33-1115, № 77-22/33-1116 та № 77-22/33-1117 від 08 квітня 2025 про складові заробітної плати позивача для призначення пенсії державного службовця, починаючи з 08 квітня 2025 року.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що йому було призначено пенсію за віком. Позивач звернувся до відповідача з заявою про перехід на пенсію згідно Закону України «Про державну службу». Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області йому було про відмову в переході на пенсію згідно Закону України «Про державну службу». Вказане рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області вважає протиправним, та таким, що порушує його права, оскільки на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії позивач досяг пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» № 889 мав понад 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до посад державних службовців, то відповідно набув права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ. Таке рішення про відмову в переході на пенсію позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 27 березня 2025 року № 071750003097.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16 квітня 2025 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 19.12.1993 року № 3723-ХІІ, пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889, урахуванням довідок Закарпатської митниці № 77-22/33-1115, № 77-22/33-1116 та № 77-22/33-1117 від 08 квітня 2025 року, починаючи з 08 квітня 2025 року.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що періоди роботи посадових осіб державної митної служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання - не зараховуються до стажу роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Також зазначено, що з 01 травня 2016 року набрав чинності Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723 ХІІ від 16.12.1993 та порядок призначення таких пенсій затверджений ПКМУ № 622 від 14.06.2016. Згідно вищезазначеної постанови, право на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» мають особи, які на день набрання чинності Законом: - мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України, - займали посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України. А тому, пенсійний орган, відмовляючи у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ «Про державну службу», діяв у межах повноважень та у спосіб, встановлений чинним законодавством України.
Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Закарпатській області отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що 19 березня 2025 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Закарпатській області із заявою про перехід на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, надавши документи, в т. ч. довідки Закарпатської митниці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 77-22/33-1115, № 77-22/33-1116 та № 77-22/33-1117 від 08 квітня 2025 року.
Розглянувши документи, подані для призначення пенсії, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Закарпатській області було прийнято рішення № 071750003097 від 27 березня 2025 pоку про часткову відмову в перерахунку пенсії, оскільки періоди роботи в митних органах не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 року. Також було зазначено, що для призначення пенсії державним службовцям надаються довідки про заробітну плату, визначені Порядком призначення пенсії деяким категоріям осіб, затвердженим постановою КМУ № 622 від 14 вересня 2016 року (а.с. 16, 17).
Листом № 7.7-1/22-04/2911 від 07 квітня 2025 року, на заяву позивача від 04 квітня 2025 року, Закарпатська митниця ДМСУ надала позивачу довідку про складові заробітної плати для державного службовця № 77-22/33-1115, довідку про інші складові заробітної плати № 77-22/33-1116 та довідку про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд) № 77-22/33-1117 від 08 квітня 2025 року (а.с. 18-22).
Позивач, 08 квітня 2025 року повторно звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про перехід на пенсію за віком державного службовця, надавши при цьому зазначені довідки від 08 квітня 2025 року.
Розглянувши документи, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Донецькій області (територіальним органом Пенсійного фонду України, що розглядав заяву позивача за принципом екстериторіальності) було прийнято рішення від 16 квітня 2025 року про відмову в переведенні на пенсію згідно Закону України «Про державну службу», оскільки періоди роботи в митних органах не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 року (а.с. 23, 24).
Такі рішення пенсійного органу позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, у зв`язку із чим звернувся із позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що посадові особи в митних органах, митній службі, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в митних органах України має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України № 3723-XII, а відтак з урахуванням положень пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 889-VIII, позивач має право на пенсію за віком на підставі положень статті 37 Закону України № 3723-XII.
З огляду на викладене, посилання відповідачів про те, що період роботи в митній службі, під час перебування на якій були присвоєні персональні та спеціальні звання не зараховується до стажу роботи на посадах державної служби є неправомірними, а тому оскаржувані рішення підлягають скасуванню.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року право на одержання пенсії державних службовців мають чоловіки, які досягли 62-річного віку, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 зазначеного Закону. Обов`язковою умовою є також наявність стажу державної служби не менш як 10 років за умови роботи на посаді державної служби на час досягнення відповідного віку, або наявність не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення такого віку.
З аналізу наведеної норми вбачається, що необхідними умовами для набуття права на пенсію державного службовця є досягнення встановленого законом віку, наявність визначеного законом страхового стажу та відповідного стажу державної служби.
Вік, з досягненням якого виникає право на пенсію, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже, до 01 травня 2016 року — дати набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII — право на пенсію державного службовця мали особи, які:
досягли визначеного законом віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають необхідний страховий стаж;
мають стаж державної служби не менш як 10 років і на час досягнення відповідного віку працювали на посадах державних службовців;
або мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення такого віку.
Після 01 травня 2016 року, відповідно до статті 90 Закону України № 889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Водночас законодавець передбачив збереження права окремих осіб на призначення пенсії за правилами статті 37 Закону України № 3723-ХІІ.
Так, пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII встановлено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займали посади державної служби та мали не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 зазначеного Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах державної служби.
Крім того, згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах державної служби, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб із таким стажем.
Таким чином, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України № 889-VIII передбачено, що за наявності станом на 01 травня 2016 року відповідного стажу державної служби (10 років — для осіб, які на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років — незалежно від того, чи працювала особа на державній службі на цю дату) право на призначення пенсії за статтею 37 Закону України № 3723-ХІІ зберігається.
Разом з тим для реалізації такого права особа повинна відповідати іншим вимогам, передбаченим частиною першою статті 37 Закону України № 3723-ХІІ, а саме щодо досягнення встановленого віку та наявності необхідного страхового стажу.
Отже, після 01 травня 2016 року обов`язковою умовою збереження права на призначення пенсії державного службовця є дотримання сукупності вимог, передбачених частиною першою статті 37 Закону України № 3723-ХІІ та Прикінцевими і перехідними положеннями Закону України № 889-VIII, зокрема щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки про підтвердження стажу роботи № 7.7-1/12-01/2227 від 17 березня 2025 року, виданої Закарпатською митницею Державної митної служби України, позивач проходив службу в митних органах з 28 серпня 1989 року по 14 лютого 2025 року. Загальна тривалість служби становить 35 років 05 місяців 17 днів. 04 червня 2013 року позивачу присвоєно 11 ранг державного службовця, 08 грудня 2019 року — 8 ранг державного службовця, а 14 лютого 2025 року його звільнено з посади державної служби у зв`язку з припиненням державної служби.
Відповідно до пункту 8 Прикінцевих положень Закону України № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених законодавством, що діяло на той час.
Таким чином, обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01 травня 2016 року здійснюється відповідно до законодавства, чинного на момент проходження служби, зокрема Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283, Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, а також інших нормативно-правових актів, які регулювали діяльність відповідних державних органів.
Закон України № 3723-ХІІ визначав загальні засади діяльності та правовий статус державних службовців, які працювали в державних органах та їх апараті.
Згідно зі статтею 1 цього Закону державна служба в Україні є професійною діяльністю осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та отримують заробітну плату за рахунок державних коштів.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України № 3723-ХІІ регулювання правового становища державних службовців, які працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших органів, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено спеціальними законами України.
З аналізу наведеної норми вбачається, що правове становище державних службовців, які працювали в окремих державних органах, могло регулюватися спеціальними законами, проте положення Закону України № 3723-ХІІ застосовувалися до них у частині, що не врегульована такими законами.
Крім того, відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до стажу державної служби зараховується, зокрема, робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, а також у державній податковій та контрольно-ревізійній службі.
Відповідно до статті 408 Митного кодексу України правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, зазначеним Кодексом, а в частині, що ним не врегульована, – Законом України «Про державну службу» №3723.
Згідно з частиною першою статті 413 зазначеного Кодексу особи, які вперше зараховуються на посади державної служби у митних органах, спеціалізованих митних установах та організаціях, приймають Присягу державного службовця.
Відповідно до частини першої статті 569 Митного кодексу України працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, передбачених статтею 544 цього Кодексу, а також здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового та матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями.
Крім того, відповідно до частини першої статті 588 Митного кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб митних органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи (служби) таких осіб, у тому числі тих, яким присвоєно спеціальні звання, у митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого цим Законом.
Аналогічні положення щодо віднесення посадових осіб органів доходів і зборів до державних службовців та здійснення їх пенсійного забезпечення відповідно до законодавства про державну службу містилися і в попередніх редакціях Митного кодексу України від 11.07.2002 та від 12.12.1991, на що звернуто увагу у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №591/6970/16 а. У зазначеному судовому рішенні наголошено, що період служби таких осіб у контролюючих органах підлягає зарахуванню до стажу державної служби, який дає право на призначення пенсії державного службовця.
Відповідно до статті 573 МК України, посадовим особам митних органів присвоюються такі спеціальні звання: 1) дійсний державний радник податкової та митної справи; 2) державний радник податкової та митної справи I рангу; 3) державний радник податкової та митної справи II рангу; 4) державний радник податкової та митної справи III рангу; 5) радник податкової та митної справи I рангу; 6) радник податкової та митної справи II рангу; 7) радник податкової та митної справи III рангу; 8) інспектор податкової та митної справи I рангу; 9) інспектор податкової та митної справи II рангу; 10) інспектор податкової та митної справи III рангу; 11) інспектор податкової та митної справи IV рангу; 12) молодший інспектор податкової та митної справи.
Положення про спеціальні звання посадових осіб митних органів, порядок їх присвоєння та співвідношення із рангами державних службовців, а також розміри надбавок до посадового окладу за такі звання затверджуються Кабінетом Міністрів України. Спеціальні звання митної служби присвоюються довічно, а їх позбавлення можливе виключно за вироком суду у випадках, передбачених кримінальним законом.
Поставною Кабінету Міністрів України «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» від 20.04.2016 року № 306 встановлено співвідношення між рангами державних службовців і спеціальними званнями посадових осіб митних органів, відповідно до яких: - дійсний державний радник митної служби 1 ранг державного службовця; - державний радник митної служби I рангу 2 ранг державного службовця; - державний радник митної служби II рангу 2 ранг державного службовця; - державний радник митної служби III рангу 3 ранг державного службовця; - радник митної служби I рангу 4 ранг державного службовця; - радник митної служби II рангу 5 ранг державного службовця; - радник митної служби III рангу 6 ранг державного службовця; - інспектор митної служби I рангу - 7 ранг державного службовця; - інспектор митної служби II рангу - 8 ранг державного службовця; - інспектор митної служби III рангу 9 ранг державного службовця; - інспектор митної служби IV рангу 9 ранг державного службовця; - молодший інспектор митної служби 9 ранг державного службовця.
Отже, в органах державної митної служби присвоюються спеціальні звання, які прирівнюються до відповідного рангу державного службовця. Як убачається з матеріалів справи, позивачу у період проходження служби в митних органах неодноразово присвоювалися відповідні ранги та спеціальні звання, що не оспорюється сторонами.
Правова позиція щодо застосування наведених норм матеріального права у подібних правовідносинах була висловлена також Верховним Судом України у постанові від 08.10.2013 у справі № 21-275а13, де зазначено, що аналіз положень статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII та Закону України «Про державну податкову службу в Україні» № 509-XII дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби підлягає зарахуванню до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця.
Аналогічний підхід до застосування відповідних норм права висловлений також у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 586/965/16 а та постанова Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 500/5183/17.
Крім того, матеріали справи містять довідки, видані Закарпатською митницею, про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, та яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 08.04.2025 № 77-22/33-1115, а також довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 08.04.2025 № 77-22/33-1116. Із зазначених документів убачається, що позивачу встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 50 відсотків, що відповідає стажу державної служби 20 років.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом. Відповідно, період проходження такої служби у митних органах України підлягає зарахуванню до стажу державної служби, який дає право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII.
Таким чином, з урахуванням положень пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закон України «Про державну службу» № 889, позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України № 3723-XII.
За таких обставин доводи відповідача про те, що період роботи позивача у митній службі, під час проходження якої йому присвоювалися спеціальні звання, не підлягає зарахуванню до стажу державної служби, є безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства і усталеній судовій практиці.
Відтак суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувані рішення прийняті з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим підлягають скасуванню.
Суд апеляційної інстанції погоджується, з висновком суду першої інстанції, що задля ефективного відновлення порушених прав позивача необхідно визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16 квітня 2025 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 19.12.1993 року № 3723-ХІІ, пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889, з урахуванням довідок Закарпатської митниці № 77-22/33-1115, № 77-22/33-1116 та № 77-22/33-1117 від 08 квітня 2025 року, починаючи з 08 квітня 2025 року.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року у справі № 260/3649/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська