Справа № 462/834/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого судді Бориславського Ю.Л.розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 29950 гривень в якості відшкодування за шкоду заподіяну його майну та 50000 гривень компенсації за заподіяні моральні страждання, а також судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вироком Залізничного районного суду м. Львова від 06.11.2025 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки. У даному кримінальному провадженні ОСОБА_1 був визнаний потерпілим. У результаті протиправних дій ОСОБА_2 було пошкоджено майно, що перебувало у користуванні позивача, а саме автомобіля «Fiat Scudo», 2000 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . Крім цього, позивачу завдано і моральну шкоду, яка полягає у глибоких душевних стражданнях, психологічних переживаннях та емоційному потрясінні, спричинених посяганням на здоров`я, честь, гідність позивача та право на безпечне користування його майном. Також, позивачу було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синців та саден, що спричинило йому моральну шкоду, що полягає у страху, шоку, безпорадності, почутті сорому, приниження, дискомфорту, що негативно вплинуло на його психоемоційний стан, самооцінку та відчуття власної безпеки. Крім цього, позивач особисто вживав заходів для відновлення пошкодженого автомобіля, змушений був витрачати значний час та зусилля на організацію ремонту, пошук запчастин, що супроводжувалося нервовим напруженням, хвилюваннями та переживаннями. Неможливість повноцінного користуватися автомобілем додатково посилила моральні страждання позивача та створила суттєві побутові незручності. Просить позов задовольнити.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19.02.2026 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Сторонам встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті спору.
Судом вжито заходів щодо забезпечення дотримання прав відповідача щодо належного повідомлення про розгляд справи судом, зокрема скеровано копію позовної заяви разом із ухвалою про відкриття провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 , поштове відправлення отримано адресатом 12.03.2026 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
У вказаний строк відповідач не подав відзив на позовну заяву, поважних причин такого суду не повідомив.
У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.
Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Частиною 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 06.11.2025 року у кримінальному провадженні № 12025142390000240 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.
Із змісту даного вироку суду вбачається, що ОСОБА_3 27.07.2025 року близько 07.35 год., перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, діючи умисно, нахабно, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі, прагнучи показати свою неповагу до існуючих правил і норм поведінки в громадському місці, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, тобто систему суспільних відносин, які складаються і розвиваються в громадських місцях, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, почав безпричинно словесно ображати двірника ОСББ «Широка, 81» ОСОБА_4 , яка перебувала поруч із вказаним будинком, після чого з метою самоутвердитися за рахунок пошкодження майна у громадському місці, підійшов до припаркованого за вказаною адресою автомобіля марки «Fiat Scudo», 2000 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_1 , умисно наніс удар рукою по лівому боковому дзеркалу заднього вигляду, зірвав його та розбив, кинувши до землі, а також наніс близько дев`яти ударів правою ногою у ліву передню бокову дверку вказаного автомобіля, чим пошкодив її. 
В подальшому, ОСОБА_2 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганських дій, тобто грубе порушення громадського порядку, умисно, діючи з особливою зухвалістю, безпричинно, знаходячись у вказаному місці, а саме поруч з будинком АДРЕСА_1 близько 07.50 год. підійшов до ОСОБА_1 , який з метою недопущення подальшого пошкодження його автомобіля вийшов на вулицю, почав висловлюватися на адресу останнього грубою нецензурною лайкою, при цьому голосно кричав та супроводжував свої дії активними жестами, демонстративно розмахуючи руками, взяв металевий совок та заподіяв ним два удари по склі обох задніх дверок автомобіля марки «Fiat Scudo», 2000 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_1 , внаслідок чого здійснив їх розбиття. Вказані дії ОСОБА_2 призвели до пошкодження автомобіля марки «Fiat Scudo», 2000 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , а саме: розбитті двох вікон задніх дверей, пошкодженні лівих передніх дверцят, лівого бокового дзеркала заднього виду. Внаслідок чого, своїми протиправними діями ОСОБА_2 заподіяв ОСОБА_1 матеріальну шкоду на загальну суму 29950 грн.
Після цього, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганських дій, діючи умисно та усвідомлюючи протиправність свого вчинку, ОСОБА_2 підійшов до потерпілого ОСОБА_1 , три рази умисно кинув в останнього металевий совок, при цьому попавши йому у ліве плече та лівий ліктьовий суглоб. Крім цього, ОСОБА_2 умисно наніс ОСОБА_1 один удар долонею правої руки в тім`яну ділянку голови зліва. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 потерпілому ОСОБА_1 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синця в тім`яній ділянці зліва, синці і садна на лівому плечі, в ділянці лівого ліктьового суглобу, на лівому передпліччі, що відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Потерпілим у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_1 .
Відповідно до положень ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Згідно із п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. за №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.12.2021 року у справі №147/66/14 Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (див. висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).
До матеріалів справи стороною позивача долучено рахунки на купівлю автозапчастин та на проведення ремонтних робіт для відновлення пошкодженого автомобіля на загальну суму 29950 гривень.
Таким чином, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 є належним позивачем у справі, має правові підстави для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням майну, яким він користується, а саме автомобілю «Fiat Scudo», 2000 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що не заперечив відповідач.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у приниженні честі і гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У відповідності до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. 
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач покликається на те, що завдані йому тілесні ушкодження відповідачем у громадському місці, пошкодження автомобіля, яким він користується та подальший ремонт даного автомобіля, а також наслідки кримінального правопорушення у вигляді його викликів на допити, емоційне напруження, спричинили йому приниження, тривогу, страх. Відчуття безпорадності, обурення, глибокого морального болю.
Спричинення позивачу моральної шкоди знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з вчиненим відповідачем кримінальним правопорушенням. 
Відповідач відзиву або заперечень на позов не подавав, доводи позивача, викладені в позовній заяві не спростував.
Відтак, суд приходить до переконання, що відповідач своїми діями, які мали місце 27.07.2025 року спричинив позивачу моральну шкоду.
Однак, суд не погоджується із розміром моральної шкоди, визначеним позивачем та виходить з такого.
Згідно п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
Згідно правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 15 грудня 2020 року у справі за № 752/17832/14-ц, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Судом встановлено, що діями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, приниженні у громадському місці.
Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.
Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди є підставною, однак, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, із врахуванням характеру тілесного ушкодження, приходить до переконання, що розмір такої позивачем завищений, а тому, із врахуванням обставин справи вважає, що достатнім та справедливим є стягнення моральної шкоди у розмірі 30000 гривень.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду із даним позовом позивачем сплачено 1331,20 грн. судового збору за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди.
На підставі наведеного з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 798,72 гривень.
Із змісту ст. 137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно долученого до матеріалів справи розрахунку суми судових витрат позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 гривень, що підтверджується угодою про надання правничої допомоги від 15.12.2025, актом №1 про надання правничої допомоги від 28.01.2026.
Відтак, із відповідача на користь позивача слід стягнути 6000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. 
Керуючись ст. 2, 4, 12,13, 81, 82, 137, 141, 258, 259, 263-266, 273, 354-355 ЦПК України, ст. 15, 16, 23, 396, 1167, 1177, 1187 ЦК України,

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 / на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 / майнову шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням у розмірі 29950,00 /двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят/ гривень та 30000,00 /тридцять тисяч/ гривень відшкодування моральної шкоди. 
Стягнути з ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 / на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 / судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 798 /сімсот дев`яносто вісім/ гривень 72 копійки та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 /шість тисяч/ гривень.
У іншій частині заявлених позовних вимог – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Судове рішення складено 17 квітня 2026 року.

Суддя: Бориславський Ю. Л.