Справа № 583/1003/26
2/583/788/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2026 року м. Охтирка.
Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого судді - Сидоренка Р.В., при секретарі – Вербі Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю “Страхова група “ОБЕРІГ", про відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого, суд – 
у с т а н о в и в :
26.02.2026 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника. Свої вимоги він мотивує тим, що 19.10.2024 року близько 05 год. 00 хв. у Сумській обл., Охтирському р-ні., с. Розсоші відбулася дорожньо-транспортна пригода, у якій водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки "ВАЗ 211040" р.н. НОМЕР_1 не обрав безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, в результаті чого допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїжджої частини та його послідуюче перекидання. Внаслідок даної ДТП пасажир ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих травм загинула.
Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "ВАЗ 211040" р.н. НОМЕР_1 , була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю “Страхова група “ОБЕРІГ", відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №218031220 чинного на дату ДТП.
Представник позивача повідомив Відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному в Законі України №1961-IV від 01.07.2004 р., із повідомленням та заявами на виплату страхового відшкодування в рахунок відшкодування витрат на поховання в сумі 25980,00 грн. та моральної шкоди в сумі 48000,00 грн. 19 травня 2025 р. Відповідач здійснив виплату цих заявлених вимог.
Згодом, Позивач встановила для загиблої пам`ятник та відповідно Представник позивача повідомив Відповідача й звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника від 30.10.2025 року.
Станом на дату написання цієї позовної заяви, Відповідач так і не здійснив виплату страхового відшкодування витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника, у строки встановлені пунктом 36.2 статті 36 Закону України №1961-ІV від 01.07.2004 р., що стало підставою для звернення Позивача в суд за захистом свого порушеного права на страхове відшкодування.
У зв`язку із вищевикладеним позивач просить стягнути на її користь 44600,00 грн. (сорок чотири тисячі шістсот гривень 00 копійок) страхового відшкодування пов`язаного із витратами на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника;- 12000,00 грн (дванадцять тисяч гривень 00 копійок) судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.
Ухвалою суду від 27.02.2026 у справі було відкрите спрощене позовне провадження із викликом сторін.
17.03.2026 на адресу суду від відповідача надійшов відзив зі проханням відмовити позивачу, ОСОБА_1 у задоволенні заявлених нею до відповідача, Товариства з додатковою відповідальністю “Страхова група “Оберіг”, позовних вимог в повному обсязі. Позицію обґрунтовують тим, що між Позивачем та Відповідачем було укладено Угоду про врегулювання питання щодо виплати страхового відшкодування. Згідно з умовами даної Угоди, сторони досягли згоди щодо розміру та порядку виплати відшкодування. Підписанням цієї Угоди Позивач підтвердив, що після отримання узгодженої суми він не має і не матиме в майбутньому до ТДВ “СГ “Оберіг” жодних вимог (як майнових, так і немайнових), пов`язаних із дорожньо-транспортною пригодою, що є предметом спору. Із долученої скаржником до позову копії накладної від 24.10.2025 року вбачається, що ним начебто сплачено суму значно більшу за 340 гривень. Таким чином, дії Позивача у вигляді подання позову були незаконні та необґрунтовані. Відсутність же договору про надання товарів та послуг за накладною лиш підтверджують доводи про безпідставність та удаваність витрат скаржника. Крім того, варто також звернути увагу на те, що накладна від 24.10.2025 року сфальсифікована, адже ПІБ отримувача в документі внесені іншим почерком та за допомогою іншого пишучого приладу, ніж весь основний текст документа. Такі розбіжності свідчать про те, що дані про платника були внесені пізніше з метою штучного створення доказів витрат саме з боку Позивача. На дату розгляду даного спору права позивачів не були порушені, а ТДВ “СГ “Оберіг” не було прострочено виконання свого обов`язку зі здійснення страхового відшкодування, тому позов подано необґрунтовано. Спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій позивачів, а тому на підставі ч. 9 ст. 141 ЦПК суд повинен покласти судові витрати, пов`язані з розглядом справи на позивача.
23.03.2026 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив із зазначенням про необґрунтованість доводів відповідача зазначених у відзиві з огляду на таке.
Зокрема, між сторонами ОСОБА_1 та ТДВ «СГ «Оберіг», 22 квітня 2025 року було укладено Угоду про виплату страхового відшкодування по страховій справі №53552. Окрім іншого, сторони на той час передбачили окремим пунктом даної Угоди витрати, пов`язані із відшкодуванням на спорудження надгробного пам`ятника щодо загиблої ОСОБА_3 . Отже, укладена між сторонами Угода від 22.04.2025 р. не припиняє права Позивача на відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника, оскільки ці витрати прямо виокремлені сторонами конкретним пунктом 9 даної Угоди як майбутні вимоги, що не були фактично понесені на момент підписання Угоди. Отже, посилання Відповідача на повне врегулювання всіх вимог є безпідставним, адже Угода прямо передбачає можливість пред`явлення окремих, майбутніх вимог щодо витрат на надгробний пам`ятник.
При цьому основним та визначальним доказом фактичного понесення витрат є чек від 24.10.2025 року що містить QR-код, оскільки саме він підтверджує факт оплати послуг із виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника. Накладна деталізує зміст наданих послуг, а фотоматеріали підтверджують їх фактичне виконання. Додатково, доводи Відповідача про нібито «сфальсифікованість» прізвища отримувача у накладній, зокрема твердження про інший почерк чи використання іншого пишучого приладу, є необґрунтованими, оскільки це лише суб`єктивне твердження. Фактично ж обставини справи свідчать про протилежне: Позивач є матір`ю загиблої, у зв`язку з чим саме вона понесла витрати на виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника. На підтвердження цього Позивачем надано належні документи, що засвідчують оплату відповідних послуг, а також фотоматеріали, які підтверджують фактичне встановлення пам`ятника.
Твердження Відповідача про те, що спір у даній справі виник внаслідок нібито неправильних дій Позивача, а відтак судові витрати повинні бути покладені на Позивача, також є безпідставними.
Сторони в судове засідання не з`явились будучи належним чином повідомленими про час та місце його проведення. У позові від позивача зазначене прохання провести розгляд справи за відсутності сторони позивача.
Приймаючи до уваги неявку сторін , суд вважає за доцільне судове засідання провести без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. 
Судом установлені факти та відповідні їм правовідносини.
23.12.2024 р. Охтирським міськрайонним судом Сумської області винесено Вирок у справі №583/6009/24, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України і призначено йому відповідне покарання. Вироком встановлено, що 19.10.2024 року близько 05 год. 00 хв. у Сумській обл., Охтирському р-ні., с. Розсоші, відбулася дорожньо-транспортна пригода, у якій водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки "ВАЗ 211040" р.н. НОМЕР_1 не обрав безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, в результаті чого допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїжджої частини та його послідуюче перекидання. Внаслідок даної ДТП пасажир ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих травм загинула. Смерть ОСОБА_3 настала в результаті закритої тупої травми органів черевної порожнини, розтрощення печінки, що ускладнилось внутрішньочеревною кровотечею з розвитком крововтрати, яка є безпосередньо причиною смерті.
Смерть потерпілої також підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 .
Наявність родинних стосунків позивачки ОСОБА_1 , як матері, із загиблою ОСОБА_3 , як донькою, підтверджується копією свідоцтва про народження останньої.
Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "ВАЗ 211040" р.н. НОМЕР_1 , була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю “Страхова група “ОБЕРІГ", відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №218031220 чинного на дату ДТП.
Керуючись положеннями Закону України №1961-IV від 01.07.2004 р., Представник позивача повідомив Відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному в Законі України №1961-IV від 01.07.2004 р., із повідомленням та заявами на виплату страхового відшкодування в рахунок відшкодування витрат на поховання в сумі 25980,00 грн. та моральної шкоди в сумі 48000,00 грн. 19 травня 2025 р. Відповідач здійснив виплату цих заявлених вимог.
В судовому засіданні було також досліджено копію угоди про виплату страхового відшкодування по страховій справі №53552 від 22.04.2025 р. укладеної сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з одного боку та ТДВ «СГ «Оберіг» з іншого боку. Згідно з умовами даної Угоди, сторони досягли згоди щодо розміру та порядку виплати відшкодування. Сторонами погоджено загальний розмір страхового відшкодування в сумі 109000,00 грн. (моральна шкода та витрати на поховання). Сторонами погоджено, що на користь ОСОБА_1 підлягає оплаті частка страхового відшкодування в сумі 61000,00 грн., на користь ОСОБА_4 – 48000,00 грн. 
Підписанням цієї Угоди Позивач підтвердила, що після отримання узгодженої суми вона не має і не матиме в майбутньому до ТДВ “СГ “Оберіг” жодних вимог (як майнових, так і немайнових), пов`язаних із дорожньо-транспортною пригодою, що є предметом спору.
Згідно п. 9 Договору Сторонами погоджено, що ймовірні майбутні загальні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в частині відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника щодо загиблої ОСОБА_3 не можуть перевищувати 70020,00 грн. (сімдесят тисяч двадцять гривень 00 копійок). У разі звернення інших, ніж ОСОБА_1 та ОСОБА_4 для компенсації витрат на спорудження пам`ятника щодо загиблої ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 втрачають право на компенсацію на їх користь таких витрат…»
Позивач встановила для загиблої пам`ятник та відповідно Представник позивача повідомив Відповідача та звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника від 30.10.2025 року (копії долучені до позовної заяви). - 44600,00 грн в рахунок відшкодування витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника, встановленої п. 27.4. ст. 27 Закону України №1961-ІV від 01.07.2004 р.
Положення статті 1187 ЦК України «Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність у разі завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.
Частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Отже, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки закон встановлює винятки, за яких на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування: якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV (далі: Закон №1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Пунктом 2.1 статті 2 Закону №1961-IV визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону №1961-IV).
Відповідно до статті 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Розділ III Закону №1961-IV регулює порядок здійснення страхового відшкодування на території України.
Відповідно до п. 27.4 статті 27 Закону №1961-IV страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відповідно до пунктів 35.1 – 35.2 статті 35 Закону №1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. 
Особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди (п. 35.3 статті 35 Закону №1961-IV).
На підтвердження витрат на поховання було надано оригінали накладної від 24.10.2025 р. та фіскального чеку від 24.10.2025, видані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (а.с. 14), а також дані щодо цього підприємця (а.с. 15-16).
Суб`єкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної форми, достовірність таких документів відповідачем не спростовано – товарний чек та накладна узгоджуються між собою, у накладній зазначено, що відповідні товари було відпущено ОСОБА_1 , з документів щодо ФОП ОСОБА_5 вбачається, що серед видів його діяльності передбачено різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю.
Позивачем до матеріалів також було долучено світлину із зображенням встановленого на місці поховання надгробного пам`ятника ОСОБА_3 .
Оскільки страховий випадок настав 19.10.2024, то для розрахунку виплат необхідно використовувати мінімальну заробітну плату, встановлену на 2024 рік згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» - 8000 грн.
Сума витрат на поховання, про виплату якої позивачем було подано заяву – 44600 грн. – не перевищує передбачену законом суму відшкодування.
За обставинами даної справи встановлено, що ОСОБА_1 не допускала невиконання своїх обов`язків, визначених Законом №1961-IV, які б призвели до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір витрат на поховання.
Наведене свідчить, що у страховика були відсутні підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування, передбачені ст. 37 Закону №1961-IV.
Щодо доводів відповідача зазначених у відзиві суд виходить із змісту п. 9 Договору у якому Сторонами погоджено, що ймовірні майбутні загальні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в частині відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника щодо загиблої ОСОБА_3 не можуть перевищувати 70020,00 грн. (сімдесят тисяч двадцять гривень 00 копійок). У разі звернення інших, ніж ОСОБА_1 та ОСОБА_4 для компенсації витрат на спорудження пам`ятника щодо загиблої ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 втрачають право на компенсацію на їх користь таких витрат…»
Разом із тим, відхиляючи доводи відповідача, суд бере до уваги також положення ч. 1 ст. 27 ЦК України згідно якої правочин в частині, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є нікчемним.
У позовній заяві позивач просив стягнути витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, в сумі 12000 грн. 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, де серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19 та № 910/16803/19.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) також акцентувала увагу на те, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.
Отже, суд при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалося від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.
Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 487/4983/20.
Як вбачається з матеріалів справи, 31 жовтня 2024 року позивач уклав Договір про надання професійної правничої допомоги із Адвокатським об`єднанням «Центр захисту при ДТП «Автопоміч» (а.с. 18). Детальний опис робіт від 26.02.2026 містить наступний перелік наданих послуг: консультація Клієнта щодо порядку, строків та розміру відшкодування, який можливо отримати від страхової компанії (1 год); підготовчі дії, спрямовані на подання позовної в суд (5 год); підготовка та подання позовної заяви в суд (6 год); а всього – 12 год (12000 грн). (а.с. 19).
У відзиві на позовну заяву відповідач вважав визначену суму необґрунтованою.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір – обґрунтованим.
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, ціною позову, обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі та врахувавши, що Адвокатське об`єднання спеціалізується на наданні правничої допомоги при ДТП, проаналізувавши обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 6000 гривень витрат на правничу допомогу в суді.
Позивач звільнена від сплати судового збору. Відтак відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати, які підлягали сплаті при подачі позовної заяви у розмірі 2662,40 грн.
На підставі викладеного, ст. ст. 23, 1167, 1187, 1193 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
 
Позовні вимоги позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю “Страхова група “ОБЕРІГ", про відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого задовольнити.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю “Страхова група “ОБЕРІГ" на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника 44600 грн. та у відшкодування понесених судових витрат 6000,00 грн., а всього – на загальну суму 50600 (п`ятдесят тисяч шістсот) гривень 27 копійок.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю (ТДВ) Страхова група (СГ) «Оберіг» в дохід держави судовий збір 2662,40 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк із дня проголошення рішення апеляційної скарги, у разі відсутності осіб у судовому засіданні під час проголошення рішення – з моменту отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після спливу строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 . 
Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю (ТДВ) Страхова група (СГ) «Оберіг», ЄДРПОУ 39433769, місцезнаходження: 03040, місто Київ, вулиця Васильківська,14.
Судове рішення складено 01.04.2026 року.
Суддя Охтирського міськрайонного суду    Р.В.Сидоренко