08.04.26
22-ц/812/126/26
Провадження № 22-ц/812/126/26 

П О С Т А Н О В А 
іменем України

08 квітня 2026 року      м. Миколаїв
справа № 490/9512/16-ц
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем – Біляєвою В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 
на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 13 жовтня 2025 року суддею Подзігун Г.В. в приміщенні цього ж суду, (повний текст складено того ж дня), у цивільній справі за позовом 
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – нотаріус Жовтневого нотаріального округу Краснова Світлана Миколаївна, про визнання заповіту недійсним, 
у с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 з указаним вище позовом.
Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . Після його смерті, звернувшись до нотаріальної контори за прийняттям спадщини, вона довідалася, що 05 липня 2007 року батьком був складений заповіт, яким усе своє майно він заповідав іншій доньці - ОСОБА_1 . 
Посилаючись на те, що батько був інвалідом І групи, страждав на діабет, енцефалопатію 3 стадії, мав вади зору, метастази у кості черепу, був повністю глухим та не розумів української мови, а отже не міг самостійно написати та прочитати заповіт, а також заповіт не міг бути йому прочитаний вголос, ОСОБА_2 просила визнати заповіт недійсним, як такий, що був посвідчений спадкодавцем під час перебування у тяжкому стані, який не дозволяв усвідомлювати значення своїх дій.
Узагальнені доводи інших учасників
Відповідачка ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечувала.
Третя особа - нотаріус Жовтневого нотаріального округу Краснова С.М. участі у розгляді справи не приймала.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2025 року позов задоволено, заповіт, складений та посвідчений нотаріусом Жовтневого нотаріального округу Красновою С.М. 05 липня 2007 року, зареєстрований в реєстрі №784, визнано недійсним. З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 861, 65 грн судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час посвідчення заповіту за своїм станом здоров`я ОСОБА_3 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалите нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована безпідставним проведенням експертизи без оригіналів документів, після втрати справи судом; направленням справи судом першої інстанції для проведення експертизи до експертної установи, яка визначена скасованою ухвалою, а не до визначеної судом апеляційної інстанції. 
Також зазначає, що у справі помилково було призначено комісійну судово-медичну експертизу з поставленням на вирішення запитання щодо визначення дієздатності ОСОБА_3 в частині «усвідомлення змісту вказаного заповіту», оскільки за своєю правовою природою судово-медична і судово-психіатрична експертизи є різними за типом та походженням, а поставлене судом питання відноситься до компетенції судово-психіатричної, а не судово-медичної експертизи.
Крім того апелянт посилалась на помилковість висновку експерта, взятого до уваги судом першої інстанції про те, що на момент складання заповіту 05.07.2007 року ОСОБА_3 був практично сліпим і ні читати, ні писати без сторонньої допомоги не міг. Зазначала, що у 2006 році йому було проведено операцію на очах, внаслідок якої зір покращився та з корекцією на одне око був 33%, що підтверджується записом терапевта від 27 травня 2007 року. Крім того ОСОБА_3 користувався окулярами і лупою.
Також апелянт наполягає на неправдивості доводу про те, що батько, будучи білорусом, не знав і не розумів української мови, оскільки він народився в с. Явкине Баштанського району Миколаївської області, а згідно його атестату про середню освіту та диплому, він знає українську мову на доброму рівні.
Після складання заповіту батько прожив 8 років та не змінив його, був адекватною людиною, мав проблеми зі здоров`ям в силу свого віку, а не ті, які могли б вплинути на розуміння своїх дій та керування ними.
Крім того, допитані в суді свідки підтвердили, що її батько міг спілкуватися за допомогою письма, носив окуляри, які допомагали йому бачити, та розповідав, що він склав заповіт на її ім`я. Лікар батька – ОСОБА_4 , підтвердила, що він з нею також спілкувався за допомогою письма.
Узагальнені доводи інших учасників 
Представник позивачки ОСОБА_2 – адвокат Бєлова Р.В. у відзиві на апеляційну скаргу зазначала, що при розгляді справи судом першої інстанції представник позивачки ОСОБА_5 подала клопотання про призначення у справі комісійної судово-медичної експертизи, оскільки, на думку позивача, під час складання заповіту ОСОБА_3 не міг самостійно прочитати заповіт та підписати його, оскільки нічого не бачив та не чув. Проведення вказаної експертизи просила доручити КУ "Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи". Ухвалою від 26 квітня 2017 року по справі призначено комісійну судово-медичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання «Чи мав ОСОБА_3 за станом свого здоров`я можливість висловити свою волю щодо складання 05 липня 2007 року заповіту на користь ОСОБА_1 , прочитати або прослухати його та усвідомити зміст вказаного заповіту?». 14 грудня 2018 року на адресу суду надійшов висновок експерта №154 КУ "Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи", у якому експерти дійшли висновку, що станом на 05.07.2007 року ОСОБА_3 був сліпим (гострота зору на обидва ока нижче 0,01-0,02 діоптрії, яка не підлягала корекції, глухим (внаслідок сенсоневральної глухуватості не чув шепітної мови на обидва вуха) та, враховуючи наявність тяжкого соматичного недугу, неврологічного та психічного, які проявлялись в розладах самосвідомості, вираженому розладі когнітивних функцій, пам`яті, емоційно-вольової функції не міг усвідомлювати свої дії та вчинки. 
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2020 року у справі призначено повторну комісійну судово-медичну експертизу. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 01.03.2021 року ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.12.2020 року було скасовано та постановлено нове судове рішення - про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи за матеріалами справи, на вирішення якої поставити питання: "Чи міг ОСОБА_3 станом на день складання заповіту 05 липня 2007 року усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними?" Проведення експертизи доручено експертам ДУ "Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України".
У подальшому було з`ясовано, що матеріали справи були повернуті до суду експертною установою 19 травня 2025 року, проте головуючий матеріали справи передані не були.
За вказаними обставинами було проведено службове розслідування, яким встановлено факт втрати справи.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 вересня 2024 року у справі призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, проведення якої доручено експертам ДП "Інститут психіатрії, судово психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України". Оплату експертизи покладено на ОСОБА_1 
12 серпня 2025 року матеріали цивільної справи повернулися до суду першої інстанції без виконання, у зв`язку з відсутністю оплати.
Враховуючи викладене, вважала, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував чіткий та однозначний висновок експерта №154 КУ "Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи", згідно якого ОСОБА_3 був сліпим (гострота зору на обидва ока нижче 0,01-0,02 діоптрії, яка не підлягала корекції, глухим (внаслідок сенсоневральної глухуватості не чув шепітної мови на обидва вуха) та, враховуючи наявність тяжкого соматичного недугу, неврологічного та психічного, які проявлялись в розладах самосвідомості, вираженому розладі когнітивних функцій, пам`яті, емоційно-вольової функції не міг усвідомлювати свої дії та вчинки. Таким чином станом на 05.07.2007 року ОСОБА_3 за станом свого здоров`я не міг висловити свою волю щодо складання заповіту на користь ОСОБА_1 , усвідомлювати його зміст, свої дії та вчинки, прочитати чи прослухати текст вказаного заповіту, тобто був недієздатним.
2.Мотивувальна частина
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи
ОСОБА_3 є батьком сторін у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ).
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 27.09.2005 року ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 . 
05.07.2015 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповідав належну йому частину квартири та все інше майно доньці ОСОБА_1 .
Заповіт був посвідчений нотаріусом Жовтневого нотаріального округу Красновою С. М. та зареєстрований у реєстрі за №784.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, внаслідок чого відкрилася спадщина.
Звернувшись до нотаріальної контори за прийняттям спадщини, ОСОБА_2 довідалася про складений заповіт.
У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 квітня 2017 року у справі призначено комісійну судово-медичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання «Чи мав ОСОБА_3 за станом свого здоров`я можливість висловити свою волю щодо складання 05 липня 2007 року заповіту на користь ОСОБА_1 , прочитати або прослухати його та усвідомити зміст вказаного заповіту?». Проведення експертизи доручено КУ "Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи".
Згідно висновку експерта № 154 КУ "Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи" станом на 05.07.2007 року ОСОБА_3 був сліпим (гострота зору на обидва ока нижче 0,01-0,02 діоптрії, яка не підлягала корекції, глухим (внаслідок сенсоневральної глухуватості не чув шепітної мови на обидва вуха) та, враховуючи наявність тяжкого соматичного недугу, неврологічного та психічного, які проявлялись в розладах самосвідомості, вираженому розладі когнітивних функцій, пам`яті, емоційно-вольової функції не міг усвідомлювати свої дії та вчинки. Таким чином, за станом свого здоров`я 05.07.2007 року ОСОБА_3 не міг висловити свою волю щодо складання заповіту на користь ОСОБА_1 , усвідомлювати його зміст, свої дії та вчинки, прочитати чи прослухати текст вказаного заповіту, тобто був недієздатним.
Ухвалою суду від 12.03.2019 року було задоволено клопотання представника відповідача про виклик у судове засідання експертів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , однак останні у судові засідання не з`являлися та не подавали клопотань про розгляд справи за їх участі в режим відеоконференції.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2020 року у справі призначено повторну комісійну судово-медичну експертизу.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 01.03.2021 року ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.12.2020 року скасовано та постановлено нове судове рішення - призначити у справі посмертну судову психіатричну експертизу за матеріалами справи, на розв`язання якої поставити питання: "Чи міг ОСОБА_3 станом на день складання заповіту 05 липня 2007 року усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними?". Проведення експертизи доручено експертам ДП "Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України".
02 квітня 2021 року матеріали судової справи та шість медичних карток стаціонарного хворого ОСОБА_3 були направлені до експертної установи.
У вересні 2023 року було встановлено, що у травні 2021 року справа була повернута експертною установою до суду, про що свідчить створення у автоматизованій системі документообігу суду реєстраційної картки вхідного документу, однак головуючому судді передана не була.
Службовим розслідуванням встановлено факт втрати справи у приміщенні суду.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2024 року провадження у справі поновлено.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 вересня 2024 року у справі призначено посмертну судово-психітричну експертизу, проведення якої доручено експертам ДУ "Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України". Оплату проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 
12 серпня 2025 року матеріали цивільної справи повернулися з експертної установи до Центрального районного суду м. Миколаєва без виконання у зв`язку з відсутністю оплати.
Позиція апеляційного суду
На підставі статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпоряджен- 
ня фізичної особи на випадок своєї смерті.
Згідно зі статтями 1247, 1248 ЦК України до форми заповіту встановлю -
ються загальні вимоги, а саме заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.
Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.
Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.
Частиною другою статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.
Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Згідно статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно роз`яснень щодо застосування цивільного процесуального законодавства, які містяться у абз. 3 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. 
Згідно з п.10 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 травня 2018 року №865, предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу.
Відповідно до положень статті 112 ЦПК України комплексна експертиза проводиться не менш як двома експертами різних галузей знань або різних напрямів у межах однієї галузі знань. У висновку експертів зазначається, які дослідження і в якому обсязі провів кожний експерт, які факти він встановив і яких висновків дійшов. Кожен експерт підписує ту частину висновку, яка містить опис здійснених ним досліджень, і несе за неї відповідальність. За результатами проведених досліджень, узагальнення та оцінки отриманих результатів експертами складається та підписується єдиний висновок, в якому формулюється загальний висновок щодо поставлених на вирішення експертизи питання або питань. У разі виникнення розбіжностей між експертами висновки оформлюються відповідно до частини другої статті 111 цього Кодексу.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 у своїй позовній заяві просить визнати заповіт недійсним з тих підстав, що її батько ОСОБА_2 під час здійснення оскаржуваного правочину був недієздатним у зв`язку з наявністю у нього хвороб, які спричинили такий стан. 
Натомість, своєю ухвалою від 26 квітня 2017 року суд першої інстанції для встановлення психічного стану померлого ОСОБА_3 призначив судово-медичну, а не судово-психіатричну установу, як того вимагають діючі норми законодавства.
У подальшому, встановивши очевидний вихід експертної комісії КУ "Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи" у своєму висновку № 154, за межі поставленого судом питання, а саме - встановлення експертами недієздатності ОСОБА_3 , суд першої інстанції своєю ухвалою від 18 грудня 2020 року призначив повторну комісійну судово-медичну експертизу, на вирішення якої поставив питання "Чи мав ОСОБА_3 за станом свого здоров`я можливість висловити свою волю щодо складання 05 липня 2007 року заповіту на користь ОСОБА_1 , прочитати його або прослухати та усвідомити зміст вказаного заповіту?".
Постановою Миколаївського апеляційного суду ухвалу суду першої інстанції скасовано, клопотання представника відповідачки ОСОБА_1 про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи та судової психіатричної експертизи задовольнити частково. У справі призначено посмертну судову психіатричну експертизу, оскільки у справі необхідно встановити психічний стан ОСОБА_3 станом на час складання заповіту. Експертиза призначена за матеріалами справи, на розв`язання якої поставлено питання - Чи міг ОСОБА_3 станом на день складання заповіту 05 липня 2007 року усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними? Проведення експертизи доручити експертам Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України». У розпорядження експертів надано матеріали цивільної справи та медичну документацію, а саме: медичні картки стаціонарно хворого ОСОБА_3 № 175/3, №239 ,№ 608, №10741, № 10963, № 133962. 
Після повернення матеріалів справи до суду першої інстанції матеріали справи були втрачені.
Після відновлення цивільної справи, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 вересня 2024 року призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено аналогічне питання «Чи міг ОСОБА_3 станом на день складання заповіту 05 липня 2007 року усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними?». Проведення експертизи доручено експертам ДУ "Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України". Оплату проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 .
Проведення експертизи оцінено експертною установою у суму 92 705 грн.
Проведення експертизи не було оплачено відповідачкою, тому ухвала суду з матеріалами справи повернулася до суду першої інстанції без виконання.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_1 пояснила, що не має фінансової можливості оплатити таку високу вартість експертизи. При цьому ставить під сумнів її проведення, оскільки судом були втрачені оригінали медичних документів.
Отже, судово-психіатрична експертиза, яку проводять державні спеціалі -
зовані судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України у справі, яка переглядається, проведена не була.
За приписами статті 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Як зазначалось вище, судом помилково було призначено проведення судово-медичної експертизи.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, якого він дійшов про призначенні повторної експертизи, про наявність в експертному висновку певних неточностей та вихід експертів за межі поставленого судом питання.
З метою усунення цих недоліків суд першої інстанції неодноразово викликав експертів Мороз В.В., Пахно С.М. та ОСОБА_11 у судове засідання, у тому числі пропонувалося прийняти участь у справі з застосуванням відеоконференцізв`язку.
Пояснення суду були надані лише експертом лікарем-психіатром ОСОБА_13 , який зокрема пояснив, що у дослідженій під час проведення експертизи медичній документації відсутні будь-які документи про недієздатність ОСОБА_3 , а правомірність визначення недієздатності померлої особи, за відсутності відповідного судового рішення, є юридичним питанням.
Колегія суддів також враховує, що експертний висновок в частині, виконаній лікарем-психіатром ОСОБА_13 , про те, що на момент складання заповіту 05.07.2007 року ОСОБА_3 за своїм станом не міг давати звіту своїм діям та вчинкам, та не міг їх усвідомлювати, не містить обґрунтувань, на підставі яких експерт ОСОБА_13 дійшов таких висновків.
Крім того, з висновку № 154 судово-медичної експертизи КУ "Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи", вбачається, що експерти не прийняли до уваги огляд лікаря невропатолога, який проходив ОСОБА_3 29.05.2007 року (за місяць до посвідчення заповіту), в якому було зазначено, що свідомість ОСОБА_3 ясна, він орієнтований, контактний, інтелектуально-мнестичні функції знижені. Зазначене суперечить висновку проведеної експертизи.
Лікар-лор ОСОБА_14 , зазначивши у висновку діагнози ОСОБА_3 : цукровий діабет, посттравматична дисциркуляторна склеротична енцнвалопатія 3 ст з атрофацією речовини мозку та вираженою гідроцефалією, цефалогічним та вестбуло-атактичним синдромами, артеріальна гіпертензія, новоутворення правого слухового проходу, сенсоневральна туговухість ІУ ст., дійшов висновку про те, що з 2003 року ОСОБА_3 є недієздатним.
На думку суду апеляційної інстанції лор-лікар ОСОБА_14 не має відповідних знань та не наділений повноваженнями визначати недієздатність особи.
Експерт – лікар-офтальмолог ОСОБА_11 у свої частині дослідження зазначав, що ним вивчені медичні документи ОСОБА_3 , які стосуються зору, за період з 02.04.2001 року по 13.09.2004 рік. З визначених діагнозів: діабетична ретинопатія, гемофтальм, помутніння скловидного тіла правого ока, початкова ускладнена катаракта лівого ока, експерт дійшов висновку, що станом на час складання заповіту ОСОБА_3 був практично сліпим (зір обох очей нижче 0,01-0,02) і ні читати, ні писати без сторонньої допомоги він не міг.
Отже, як вбачається з експертного висновку, експертами не відображена медична документація, яка підтверджує проходження ОСОБА_3 лікування у 2006 році – операції в Інституті очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П.Філатова в м. Одеса.
Натомість апеляційним судом враховується, що у період з 09.11.2006 року по 24.12.2006 року ОСОБА_3 перебував на лікуванні в Інституті очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П.Філатова в м. Одеса, та внаслідок хірургічного втручання та лікування зір ОСОБА_3 покращився до 0,03 та в окулярах з корекцією + 11,0 становить 0,1. Зазначене виключає повну сліпоту ОСОБА_3 , на яку вказує експерт ОСОБА_11 .
На спростування повної сліпоти ОСОБА_3 на час складання заповіту вказують також пояснення нотаріуса Краснової С.І., яка була допитана судом першої та апеляційної інстанції та зазначала, що заповіт був підписаний ОСОБА_3 особисто, безпосередньо в нотаріальній конторі. ОСОБА_3 прочитав заповіт вголос за допомогою лупи.
Також з заповіту вбачається, що особисто ОСОБА_3 вчинено напис «Текст прочитано вголос подпісь ОСОБА_3 ». Цей текст ним підписаний.
Таким чином, з урахуванням відсутності мотивування висновків, до яких прийшли експерти, враховуючи пояснення у судовому засіданні експерта – лікаря психіатра ОСОБА_13 , неповне дослідження всієї медичної документації, вихід за межі поставлених судом питань, колегія суддів відхиляє висновок № 154 судово-медичної експертизи КУ "Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи", на який у своєму рішенні послався суд першої інстанції.
Нотаріусом Жовтневого нотаріального округу Красновою С.М. у заповіті зазначено, що заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_3 і власноручно підписано ним у її присутності. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено.
При цьому, апеляційний суд враховує, що висловлюючи сумніви у тому, що ОСОБА_3 міг особисто підписати заповіт, позивачка ОСОБА_2 клопотання про призначення почеркознавчої експертизи ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не заявляла.
Також апеляційний суд приймає до уваги пояснення лікаря ОСОБА_4 , яка, будучи допитаною у суді першої інстанції, зазначала, що була лікарем померлого ОСОБА_3 з 2005 року по день смерті. Пояснила, що на момент 2007 року він мав нормальний стан, відхилень не мав, спілкувався з усіма, ходив сам. Зі слухом мав проблеми, вони спілкувалися шляхом переписки. Щодо зору – йому було зроблено дві операції. Догляд за ним здійснювала відповідачка, ОСОБА_15 вона не бачила зовсім. ОСОБА_16 знаходився за місцем прописки, де вона працювала з 2005 року. У літній період відповідачка періодично забирала його на дачу за місто. Він мав інвалідність, яка була оформлена з 2002 року по неврології. Він мав достатній зір для того, щоб прочитати та підписати договір. Операція зору проводилась в м. Одесі, після чого зір покращився. Помер він від хвороби серця. 
Пояснення інших допитаних судом першої інстанції свідків, апеляційний суд оцінює критично, оскільки вони не є фахівцями в області медицини та можуть мати власну суб`єктивну думку щодо стану здоров`я ОСОБА_3 , яка може не відповідати дійсності.
Суд апеляційної інстанції виходить із презумпції психічного здоров`я ОСОБА_3 , суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених ЗУ «Про психіатричну допомогу» та іншими законами України.
Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у своїй постанові від 18 
лютого 2021 року у справі № 727/9908/17-ц.
Оскільки під час розгляду справи не було встановлено належними і відповідними доказами того, що під час вчинення заповіту ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, то суд апеляційної інстанції приходить до висновку про недоведеність позивачкою належними і допустимими доказами обставин, на які вона посилалась в обґрунтування своїх позовних вимог.
Суд першої інстанції, прийнявши до уваги висновок експертизи, не надав належної оцінки сукупності інших доказів - медичній документації, поясненням свідків, нотаріуса, отже вказане свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам, що мають значення для вирішення справи. 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно оцінив докази у справі та застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють відповідні відносини, а тому ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, яке на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України слід скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
З урахуванням викладеного апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – нотаріус Жовтневого нотаріального округу Краснова Світлана Миколаївна, про визнання заповіту недійсним відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий     Н.О.Тищук

Судді:      В.В.Коломієць

Т.В.Серебрякова

---------------------------------
Повний текст постанови виготовлено 08 квітня 2026 року