ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 р. 	Справа № 520/22913/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Заічко О.В.) від 04.11.2025 по справі № 520/22913/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Харківській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 01.02.2024 року № 0012281-2405-2030- UA63120270000028556.
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 12.06.2025 року № 0542369-2405-2030- UA63120270000028556.
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 01.02.2024 року № 0012280-2405-2030- UA63120270000028556.
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 12.06.2025 року № 0543357-2405-2030- UA63120270000028556
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягають скасуванню, оскільки нежитлові будівлі використовує безпосередньо у господарській діяльності.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2025 по справі № 520/22913/25 позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 01.02.2024 року № 0012281-2405-2030- UA63120270000028556.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 12.06.2025 року № 0542369-2405-2030- UA63120270000028556.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 01.02.2024 року № 0012280-2405-2030- UA63120270000028556.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 12.06.2025 року № 0543357-2405-2030- UA63120270000028556.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд.46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ43983495) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що позивачем не проведено процедуру внесення змін до реєстраційних даних відповідно до Закону № 1952 та Порядку № 1127. Вказує, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо цільового призначення нежитлових будівель відсутні. У графі «Тип майна» зазначено нежитлові приміщення, без конкретизації приналежності. Також вказує, що судом при розгляді справи не враховано, що головним правовстановлюючим документом є дані з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Надані позивачем технічні паспорти не є правовстановлюючими документами, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, основними видами економічної діяльності визначено виробництво інших готових металевих виробів (код КВЕД 25.99), оброблення металів та нанесення покриття на метали (код КВЕД 25.61), механічне оброблення металевих виробів (код КВЕД 25.62), виробництво підіймального та вантажно-розвантажувального устаткування (код КВЕД 28.22), виробництво інших машин і устаткування спеціального призначення (код КВЕД 28.99), виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі, (код КВЕД 31.01) інші будівельно-монтажні роботи (код КВЕД 43.29).
Для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції) позивачем використовуються виробничі будинки літ. “БЛ-2” загальною площею 277,4 кв.м. та літ. “Ю-2” загальною площею 288 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 перебуває: нежитлова будівля літ “Ю-2”загальною площею 288 кв.м, нежитлова будівля літ “БЛ-2”загальною площею 277,4 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , за номерами 1989866163101 та 2211131963101.
18.06.2025 року до електронного кабінету платника податків від ГУ ДПС у Харківській області надійшли податкові повідомлення-рішення від 01.02.2024 року № 0012281-2405-2030-UA63120270000028556 та від 12.06.2025 року № 0542369-2405-2030-UA63120270000028556, якими для позивача визначено суму податкового зобов`язання за 2022 рік – 3120 грн. та за 2024 рік – 5112 грн. у якості податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 288 кв.м.
18.07.2025 року до електронного кабінету платника податків від ГУ ДПС у Харківській області надійшли податкові повідомлення-рішення від 01.02.2024 року № 0012280-2405-2030-UA63120270000028556 та від 12.06.2025 року № 0543357-2405-2030-UA63120270000028556, якими для позивача визначено суму податкового зобов`язання за 2022 рік – 1574,08 грн. та за 2024 рік – 2579,08 грн. у якості податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 145,30 кв.м.
Не погодившись з винесеними контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду першої інстанції із вказаними вище позовними вимогами.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 01.02.2024 року № 0012281-2405-2030-UA63120270000028556, від 12.06.2025 року № 0542369-2405-2030-UA63120270000028556, від 01.02.2024 року № 0012280-2405-2030-UA63120270000028556 та від 12.06.2025 року № 0543357-2405-2030- A63120270000028556 є такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягають скасуванню.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі – ПК України).
Згідно з приписами ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Відповідно до положень пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).
З 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким стаття 266 ПК України викладена в новій редакції, а об`єкти оподаткування податком на нерухоме майно доповнено об`єктами нежитлової нерухомості.
Положеннями пп. 14.1.1291 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що об`єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені, відповідно вимог законодавства, до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари; туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; г) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 № 530 (надалі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.
Визначення типів будівель здійснюється за допомогою Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації № 507 від 17.08.2000 (далі – ДКБС 018-2000, діяв до 31.12.2023).
Такий класифікатор призначено для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні.
Відповідно до ДКБС 018-2000 будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
В свою чергу, аналіз пп. "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України свідчить про те, що не лише цільове призначення будівлі згідно правовстановлюючих документів, а й фактичне її використання як об`єкту промисловості, є підставою для застосування пільги з оподаткування відповідно до вказаної норми Податкового кодексу України.
Обираючи за вихідне поняття "промисловість", у зв`язку з яким застосовується податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку п.п. "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.
Застосування пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з урахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Наведені висновки стосовно застосування положень пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 31.10.2023 у справі № 160/11472/19, від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17, від 25.03.2020 у справі № 280/5332/18, від 20.02.2020 у справі № 819/1537/17, від 15.05.2018 у справі № 806/2461/17.
Отже, застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у абз. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов:
1) об`єкт оподаткування є будівлею промисловості, віднесеною до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;
2) використовується за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010;
3) не здається власниками в оренду, лізинг, позичку.
Встановлена відсутність будь-якої з наведених вище ознак об`єкта нерухомого майна не дає підстав для звільнення його від оподаткування за правилами пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.
З матеріалів справи судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що позивач є власником нежитлової будівлі літ “Ю-2”загальною площею 288 кв.м та нежитлової будівлі літ “БЛ-2”загальною площею 277,4 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , за номерами 1989866163101 та 2211131963101.
При цьому, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, основними видами економічної діяльності визначено виробництво інших готових металевих виробів (код КВЕД 25.99), оброблення металів та нанесення покриття на метали (код КВЕД 25.61), механічне оброблення металевих виробів (код КВЕД 25.62), виробництво підіймального та вантажно-розвантажувального устаткування (код КВЕД 28.22), виробництво інших машин і устаткування спеціального призначення (код КВЕД 28.99), виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі, (код КВЕД 31.01) інші будівельно-монтажні роботи (код КВЕД 43.29).
На підтвердження факту використання у господарській діяльності, позивачем до суду апеляційної інстанції надано копію договору № 1-14/01 від 14.12.2023, який укладений між позивачем (виконавець) та ПП Фірма «Фенікс Дабл ЕФ» (код ЄДРПОУ 14071570, замовник), за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець забезпечує відповідно до умов Договору на власний ризик, з власних матеріалів здійснити виготовлення та монтаж промислових виробів, а саме: промислового комплексу обладнання для нанесення полімерних покриттів на металеві вироби шляхом електростатичного розпилення порошку та його подальшої полімеризації (спікання) у печі при температурах 140-200°С (лінія порошкового фарбування).
Також, за умовами цього договору строк виготовлення та монтажу вищевказаного обладнання визначений у 36 місяців з часу укладання договору.
При цьому, позивач посилається на те, що виготовлення вищевказаних промислових виробів проводиться ним на території виробничих будинків літ. «Ю-2» та літ. «БЛ-2», які розташовані за адресою: Харківська область, м. Харків, вулиця Драгомирівська, будинок 10 в ці обставини відповідчем у справі не спростовані.
У державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номерами 1989866163101 та 2211131963101 станом на 01.01.2022 року та на цей час містяться технічні паспорти на виробничі будинки: виробничий будинок, нежитлова будівля, об`єкт житлової нерухомості: Ні.
Доказів того, що належні позивачу об`єкти нерухомості здаються власником в оренду, лізинг, позичку матеріали справи не містять.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані об`єкти нерухомого майна використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва та за своїми ознаками відповідає класу будівель промисловості Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Тобто за технічними характеристиками належна позивачу на праві приватної власності будівля належить до об`єктів, що звільняються від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, наведеному у п.п. “є” 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.
Що стосується питання своєчасного надання чи не надання до контролюючого органу форми 20-ОПП, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 63.3 ПК України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.
Порядок подання повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за ф. № 20-ОПП, встановлений розділом VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Мінфіну від 09.12.2011 за № 1588.
Відповідно до п. 8.4 розділу VIII Порядку № 1588 повідомлення за ф. № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.
У повідомленні за ф. № 20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду.
Неподання повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП, – тягне за собою накладення штрафу відповідно до п. 63.3 ст. 63, п. 117.1 ст. 117 ПК України.
Що стосується питання наявності повноважень Євгенії Лелюк на підписання податкових повідомлень-рішень, судом встановлено таке.
Так, відповідно до пункту 1.1 наказу Головного управління ДПС у Харківській області від 13.12.2022 № 322 «Про делегування повноважень» (надається та був чинним на момент винесення податкових повідомлень – рішень від 01.02.2024), ГУ ДПС уповноважено заступника начальника управління – начальника відділу координації та інформаційно – аналітичного забезпечення управління оподаткування фізичних осіб Євгенію ЛЕЛЮК на право підписання податкових повідомлень – рішень про визначення грошових зобов`язань передбачених пунктом 266.7 статті 266 «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» Податкового кодексу України.
Також, відповідно до пункту 1.1 наказу Головного управління ДПС у Харківській області від 07.03.2024 № 111 «Про делегування повноважень» (надається та був чинним на та дату винесення податкових повідомлень – рішень від 12.06.2025), ГУ ДПС уповноважено заступника начальника управління – начальника відділу координації та інформаційно – аналітичного забезпечення управління оподаткування фізичних осіб Євгенію ЛЕЛЮК на право підписання податкових повідомлень – рішень про визначення грошових зобов`язань передбачених пунктом 266.7 статті 266 «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» Податкового кодексу України.
Отже, згідно вищевказаного на момент винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень у Євгенії Лелюк були повноваження щодо підписання.
Що стосується питання способу підписання податкових повідомлень-рішень, суд зазначає таке.
Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 31.12.2020 № 846, далі – Наказ № 1204) затверджений Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків,. Відповідно до п.1 розділу III Наказу №1204,структурний підрозділ контролюючого органу, який склав податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» відповідно до ПК України, роздруковує його в одному примірнику та після погодження з підрозділами правової роботи передає на підпис керівнику (виконувачу його обов`язків, його заступнику або уповноваженій особі) контролюючого органу.
Після підписання податкове повідомлення – рішення (крім податкових повідомлень – рішень за формами «Ф» та «МПЗФ») не пізніше наступного робочого дня надсилається (вручається) платнику податків. Податкові повідомлення – рішення за формами «Ф» та «МПЗФ» надсилається (вручається) платнику податків у терміни встановлені Кодексом для податків на майно фізичних осіб.
Отже, в межах цих правовідносин контролюючим органом дотримано вимоги щодо підписання податкових повідомлень-рішень про визначення податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
На підставі наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що контролюючий орган при визначенні позивачу спірного податкового зобов`язання діяв усупереч законодавству України, з огляду на відсутність підстав для нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 та 2024 років щодо належних позивачу об`єктів нерухомості.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті судового рішення у цій справі, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2025 по справі № 520/22913/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко   В.В. Катунов