Справа № 183/1468/26
№ 1-кп/183/219/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 12025047350000265 від 03.12.2025 стосовно:
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Першотравенка Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, в посаді стрільця-снайпера 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , раніше судимого:
- 06.06.2024 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання з випробування строком на 2 роки,
- 02.04.2025 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст. ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду від 06.06.2024, до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 3 місяці;
- 23.05.2025 Самарівським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 34 000 гривень, штраф не сплачено,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 382, ч. 5 ст. 407 КК України,
в с т а н о в и в:

На початку листопада 2025 року (більш точної дати в ході судового розгляду не встановлено) у ранковий час доби ОСОБА_5 , будучи раніше засудженим вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2025 року за фактом вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, діючи з прямим умислом, в порушення положень ст. ст. 7, 25-28 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», Постанови Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», перебував поблизу лісосмуги, розташованої неподалік вул. Затишна (колишня назва – Хижняка) у с. Миколаївка Самарівського району Дніпропетровської області, де зірвав верхівки з листя куща коноплі, тим самим незаконно придбав наркотичний засіб рослинного походження зеленого кольору, який є канабісом, обіг якого обмежено, який загорнув до паперового згортку та переніс за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином ОСОБА_5 почав незаконно зберігати наркотичний засіб для подальшого власного вживання без мети збуту, яку висушив, подрібнив, тим самим незаконно виготовив наркотичний засіб, обіг якого обмежено, масою 10,0117 г., з якою 03 грудня 2025 року приблизно о 15 годині 00 хвилин був зупинений працівниками поліції неподалік від магазину «Продукти» по АДРЕСА_3 .
Крім того ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, і проходячи її на посаді стрільця - снайпера 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст. ст. 65, 68, 129-1 Конституції України, ч. 2, ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», будучи звільнений ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2025 року (справа № 183/4838/25, провадження № 1-кп/183/1817/25), яка набрала законної сили 01 липня 2025 року, від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України та зобов`язаний цією ж ухвалою суду не пізніше 72 годин після набрання нею законної сили прибути до військової частини НОМЕР_4 для продовження проходження військової служби, діючи з прямим умислом з метою ухилитись від виконання покладених на нього судом обов`язків та маючи реальну можливість їх виконання, не виконав ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2025 року та у період з 01 до 04 липня 2025 року не прибув до військової частини НОМЕР_4 для продовження проходження військової служби, а залишився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд до обрання 02 січня 2026 року стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Окрім цього ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, і проходячи її на посаді стрільця – снайпера 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1–4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, будучи звільнений ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2025 року (справа №183/4838/25, провадження № 1-кп/183/1817/25), яка набрала законної сили 01 липня 2025 року, від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України та зобов`язаний цією ж ухвалою суду не пізніше 72 годин після набрання нею законної сили прибути до військової частини НОМЕР_4 для продовження проходження військової служби, діючи умисно з метою нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість, не виконав ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2025 року та у період з 01 до 04 липня 2025 року не прибув до військової частини НОМЕР_4 , яка дислокується в АДРЕСА_4 , чим незаконно не виконав свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби та продовжував ухилятися від військової служби за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , до обрання 02 січня 2026 року стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину свою визнав повністю та показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Своїми показаннями підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро кається, зробив для себе відповідні висновки.
В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченим ОСОБА_5 скоєно кримінальні правопорушення, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували, і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів щодо обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання.
Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 91 КПК України.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав у судовому засіданні, доходить однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в:
- незаконному виготовлені, придбані, зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за статтею 309 КК України;
- умисному невиконанні ухвали суду, що набрала законної сили;
- нез`явленні військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, доведена у повному обсязі і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 382, ч. 5 ст. 407 КК України, відповідно.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який вину свою визнав повністю, а також те, що за місцем мешкання останній характеризується задовільно.
Крім того, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності.
Разом із тим, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 , суд визнає рецидив злочинів.
Крім цього, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 , будучи неодноразово судимим, не відбувши попередніх покарань, на шлях виправлення не став та знову вчинив три кримінальні правопорушення, одне з яких відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Тому, з урахуванням особливостей вказаних кримінальних правопорушень та обставин їх вчинення, особи обвинуваченого, суд не знаходить підстав для призначення  ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, а саме нижче від найнижчої межі чи звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки такі підстави у суду відсутні, і вважає, що покарання повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкційч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 382, ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України,оскільки саме таке покарання буде співмірним меті його застосування та повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретним їх обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.
Крім того, судом встановлено, що після постановлення вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.04.2025, за яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням положень, передбачених ст. ст. 71, 72 КК України до двох років трьох місяців позбавлення волі, та вироку Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.05.2025, за яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 34 000 гривень, останній вчинив інші кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 382, ч. 5 ст. 407 КК України, за які він засуджується цим вироком. Тому, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.04.2025 та вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.05.2025, до покарання, призначеного цим вироком. При цьому, вирок в частині призначеного ОСОБА_5 покарання у виді штрафу, на підставі ч. 3 ст. 72 КК України необхідно виконувати самостійно.
Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді позбавлення волі на вказаний вище строк буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Крім того, вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експерта, які складають 2228,50 грн. (висновок експерта за результатами проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/104-25/47359-НЗПРАП від 08.12.2025).
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, необхідно продовжити до набрання вироком законної сили.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :

ОСОБА_5  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 382, ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки;
- за ч. 1 ст. 382 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки;
- за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на сім років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити  ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на сім років.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2025 року та вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2025 року до покарання, призначеного цим вироком, і визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на сім років шість місяців та штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 34 000 гривень 00 копійок.
На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок в частині призначеного ОСОБА_5 покарання у виді штрафу – виконувати самостійно.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня ухвалення вироку, тобто з 10 березня 2026 року, зарахувавши у строк відбуття покарання час тримання його під вартою з 02 січня 2026 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід, обраний  ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний – тримання під вартою.
Речовий доказ – речовину рослинного походження зеленого кольору, яка є канабісом, і яка перебуває у сейф-пакеті № 6116182, яку передано до камери зберігання речових доказів Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області – знищити.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 2228 гривні 50 копійок.
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя       ОСОБА_1