Єдиний унікальний номер №333/1789/26
Провадження № 3/333/919/26
ПОСТАНОВА
Іменем України
26 березня 2026 року м. Запоріжжя
Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Піх Ю.Р., розглянувши матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП, -
ВСТАНОВИВ:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №579584 від 30.01.2026, водій ОСОБА_1 30.01.2026 о 21:00 годині, керуючи автомобілем Shkoda днз НОМЕР_1 , в м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, б.34 не виконав вимогу про зупинку транспортного засобу, яку подавали працівники поліції світловим та звуковим сигналом, чим порушив п. 2.4 ПДР.
У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення згідно протоколу не визнав, та просив закрити провадження по адміністративній справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Захисник ОСОБА_1 адвокат Горський А.О. просив суд закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. оскільки досліджені в ході розгляду матеріали справи в сукупності спростовують вину ОСОБА_1 .
Дослідивши в судовому засіданні докази, суд приходить до наступних висновків.
Під час дослідження матеріалів справи, з урахуванням пояснень та наданих суду доказів, судом встановлено, що дані викладені у протоколі про адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження, а саме того, що водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом допустив невиконання вимог працівника поліції про зупинку. 
Положенням ч.1 ст.122-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.
Відповідно до п 8.9. ПДР вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою:
а) сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки;
б) увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу;
в) гучномовного пристрою;
г) спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу.
На вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1;
б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу;
в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.
Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.
Слід зауважити, що до матеріалів справи не додано доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП: 
На відеозапису, який долучено до матеріалів справи про адміністративне правопорушення та досліджено у судовому засіданні, співробітники поліції починають їхати за автомобілем ОСОБА_1 , після чого він включає сигнал повороту та зупиняється, після чого співробітники поліції спілкуються з ОСОБА_1 , стоячи біля автомобілю, при цьому звук відсутній.
На наступному відеозапису коли співробітники поліції їдуть за автомобілем ОСОБА_1 , він також зупиняється. При цьому співробітник поліції на відеозапису визнає, що не встиг за допомогою гучномовного пристрою озвучити вимогу щодо зупинки транспортного засобу.
На відеозапису не видно увімкнення поліцейськими червоного проблискового маячка, відсутні дані про вказання поліцейським водію на місце зупинки, як це вказано у п.8.9 ПДР України.
На відеозапису ОСОБА_1 та його дружина категорично заперечують щодо невиконання водієм вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу. 
Нормами статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням є (проступок) протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
На підставі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя повинен вирішити наступні питання: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. При цьому при вирішенні зазначених питань суддя повинен керуватися насамперед принципом презумпцією невинуватості, тобто особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не повинна доводити свою невинуватість, а навпаки вина останнього повинна бути доведена органом, який склав адміністративний матеріал та прокурором. 
Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У своїх рішеннях, в тому числі і проти України, ЄСПЛ неодноразово наголошував на необхідності суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Оскільки законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а фізична особа є більш слабкою стороною у відносинах з державою (під якою згідно практики Європейського суду Європейського Суду з прав людини розуміється вся сукупність державних органів, установ, їх посадових осіб ) то з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку. Обов`язок доведення вини особи у скоєнні правопорушення, інших обставин події правопорушення, що мали місце, покладено на суб`єкта владних повноважень. Усі сумніви щодо доведеності вини суд трактує на користь обвинуваченого.
Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП (невиконання вимог про зупинку), характеризується умисною формою вини, тобто водій усвідомлює вимогу поліцейського про зупинку, передбачає її ігнорування та свідомо бажає уникнути зупинки, продовжуючи рух.
Правопорушення є формальним, тобто склад адміністративного правопорушення присутній з моменту ігнорування вимоги, незалежно від подальших наслідків.
Обставини викладені у згаданому протоколі про адміністративне правопорушення спростовуються поясненнями ОСОБА_1 , про відсутність умисного ігнорування вимог працівника поліції про зупинку, отже в його діях відсутня і суб`єктивна сторона правопорушення, яка має утворювати його склад у сукупності з іншими обставинами.
Таким чином, враховуючи встановлені факти та обставини, суд вважає, що по справі відсутні належні докази, оцінивши які, можливо було б дійти до безсумнівного висновку стосовно винуватості ОСОБА_1 . 
Тому суд, застосовує принцип «In dubio pro reo» - у випадку сумнівів справа вирішується на користь підсудного чи відповідача і в такому випадку визнає, що ОСОБА_1 не порушував Правил Дорожнього руху України.
Згідно п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності в діях особи складу адміністративних правопорушень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 247, 251, 252, 280 КУпАП, суд –

ПОСТАНОВИВ:
Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
На постанову суду може бути подана апеляція до Запорізького апеляційного суду впродовж десяти днів з моменту проголошення постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя. 

Суддя Ю.Р. Піх