РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2026 року 	м. Рівне	№460/9621/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач) про: 
визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з часу звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії, тобто з 30.04.2025.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.
За змістом позовної заяви вимоги позивача ґрунтуються на тому, що вона відноситься до 3 категорії осіб, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, та має право на користування пільгами, передбаченими Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в т.ч.: на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку. В квітні 2025 року вона звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання з заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на п`ять років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Заява позивача за принципом екстериторіальності була скерована для розгляду по суті до відповідача. Відповідач рішенням від 09.05.2025 № 172050007286 відмовив позивачу в призначенні пенсії, оскільки відсутнє проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993. Таке рішення пенсійного органу позивач вважає протиправними, оскільки факт її проживання на території відповідної зони радіоактивного забруднення протягом необхідного періоду стверджується посвідченням потерпілої від Чорнобильської катастрофи, рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 12.03.2025 у справі № 556/3446/24, довідками із сільської ради, архівною довідкою та трудовою книжкою. З наведених мотивів, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі.
23.06.2025 через підсистему "Електронний Суд" до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що позивач не набула права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Так, відповідач зазначає, що період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 01 рік 08 місяців 26 днів. Наведеного, в силу вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", недостатньо для набуття права на зниження пенсійного віку та, як наслідок, на дострокове призначення пенсії за віком. При цьому, відповідач наголосив, що Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, не передбачено підтвердження періоду проживання в зоні радіоактивного забруднення на підставі судового рішення про встановлення факту, що має юридичне значення. Таким чином, відповідач стверджує, що у спірних правовідносинах діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову повністю.
ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.
Інших заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.
Ухвалою суду від 09.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.
Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) має статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (3 категорії), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 25.05.1993.
30.04.2025 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Вказану заяву отримано пенсійним органом 30.04.2025 та зареєстровано за № 828.
На підставі пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), за принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії від 30.04.2025 № 828 направлено для розгляду до відповідача.
09.05.2025 відповідачем прийнято рішення № 172050007286 (далі - рішення № 172050007286), яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку із відсутністю необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993. У спірному рішенні відповідачем зазначені наступні мотиви його прийняття: страховий стаж особи становить 37 років 07 місяців 01 день; періоди проживання особи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 складають 01 рік 08 місяців 26 днів; згідно з рішенням Володимирецького районного суду від 12.03.2025 неможливо врахувати період проживання 01.09.1989 по 30.03.1991 в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки у рішенні відсутнє рішення зобов`язального характеру щодо призначення пенсії, а також Порядком № 22-1 не передбачено зарахування факту проживання на територіях радіоактивного забруднення рішенням суду. Також вказано, що не зараховано період проживання з 02.10.1991 по день звернення із заявою до пенсійного органу, оскільки с. Володимирець не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.
Позивач, не погоджуючись з рішенням про відмову в призначенні пенсії та вважаючи таке рішення протиправним, звернувся до суду з цим позовом. 
ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Суд зауважує, що з огляду на предмет спору та зміст спірних правовідносин, ключовим питанням у цій справі є визначення наявності у позивача права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). Згідно з Преамбулою, цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Водночас, Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Згідно з частиною першою статті 55 Закону № 796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовою для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII є факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993.
Початкова величина зменшення пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.
Тотожна правова позиція щодо умов визначення наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно з абзацом 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII висловлена Верховним Судом у постанові від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22 (адміністративне провадження № К/990/634/24).
Отже, твердження позивача про підтвердження факту проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993 наявністю у неї посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), суд відхиляє як безпідставне з огляду на таке. 
Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 Розділу Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок № 22-1), документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є:
документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").
Отже, у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із застосуванням статті 55 Закону № 796-XII, для підтвердження права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку заявником надається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).
На переконання суду, необхідність додаткового надання особою довідки про періоди проживання на території зони радіоактивного забруднення зумовлена наступним.
Так, 25.05.1993 позивачу було видане посвідчення серії НОМЕР_1 , згідно з яким позивач є громадянкою, що потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3). При цьому, бланк такого посвідчення містить застереження: "Затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 р. № 501".
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501 "Про Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" були затверджені Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок № 501) та зразки посвідчень, що видаються особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до абзацу третього пункту 5 Порядку № 501 (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення серії НОМЕР_2 від 05.10.1993), потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.
Таким чином, суд констатує, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) зеленого кольору, серія Б видавалися наступним категоріям осіб:
1) особам, які постійно проживали на території зони безумовного (обов`язкового) відселення на день аварії;
2) особам, які постійно проживали на території зони гарантованого добровільного відселення на день аварії;
3) особам, які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій;
4) особам, які за станом на 1 січня 1993 р. прожили на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій;
5) особам, які постійно проживають або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років;
6) особам, які постійно проживають або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
Суд звертає увагу на те, що у посвідченні серії НОМЕР_1 від 25.05.1993 не зазначено конкретну умову його видачі, а тому таке посвідчення не може підтверджувати саме факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993, як про це зазначає позивач в позовній заяві.
Більше того, у самому посвідченні серії НОМЕР_1 від 25.05.1993 вказано, що його пред`явник має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (у редакції від 19 грудня 1991 р., зі змінами і доповненнями від 1 липня 1992 р.) для осіб, які постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
Відтак, суд приходить до висновку про те, що наявності лише посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи недостатньо для констатації набуття такою особою права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, в т.ч. визначення конкретного розміру зниження пенсійного віку.
Як вже зазанчав суд, зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов:
1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період;
2) проживання щонайменше 3 роки станом на 01.01.1993 є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.
Водночас, застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 щонайменше 3 роки.
Крім того, суд зауважує, що відповідно до наведених вище положень законодавства, підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні гарантованого добровільного відселення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29.01.2020 у справі № 572/245/17 (адміністративне провадження № К/9901/45843/18) та від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17 (адміністративне провадження № К/9901/22569/18, К/9901/22573/18).
Також, у постановах від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23 (провадження № К/990/40765/23), від 19.09.2024 у справі № 460/23707/22 (адміністративне провадження № К/990/11776/23), від 02.10.2024 у справі № 500/551/23 (адміністративне провадження № К/990/28639/23) Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання (роботою) в ній особи.
Згідно з довідкою Каноницької сільської ради Вараського району Рівненської області від 02.09.2024 № 02-57/676, ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), проживала та була зареєстрована в селі Озеро Вараського (Володимирецького) району Рівненської області на дату Чорнобильської катастрофи (26.04.1986) по 28.08.1987. 
Відповідно до довідки Каноницької сільської ради Вараського району Рівненської області від 03.09.2024 № 369, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), дійсно проживала та була зареєстрована в селі Каноничі Володимирецького (Вараського) району Рівненської області з 30.03.1991 по дату виписки 05.07.1991.
В свою чергу, рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 12.03.2025 у справі № 556/3446/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/126861870), яке набрало законної сили 14.04.2025, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , постійно проживала без реєстрації в с. Озеро Володимирецького району Рівненської області в період з 01 вересня 1989 року по 30 березня 1991 року.
В силу вимог частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При цьому, суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані доводи відповідача щодо неможливості підтвердження обставин проживання позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 судовим рішенням, яким установлено такий факт, з огляду на те, що основними засадами судочинства, згідно зі статтею 129 Конституції України, є обов`язковість судового рішення.
На хибність твердження пенсійного органу про неможливість підтвердження факту проживання в зоні радіоактивного забруднення судовим рішенням про встановлення факту, що має юридичне значення, при вирішенні питання щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону № 796-XII вказував Верховний Суд у постанові від 31.01.2019 у справі № 555/874/17 (адміністративне провадження № К/9901/18402/18).
Села Озеро та Каноничі Вараського (Володимирецького) району Рівненської області відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, віднесені до зони гарантованого добровільного відселення.
Відтак, аналізуючи надані для призначення пенсії документи, суд приходить до висновку про те, що позивачем документально підтверджено період її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 протягом 03 років 02 місяців 09 днів (з 26.04.1986 по 28.08.1987, з 01.09.1989 по 30.03.1991 та з 30.03.1991 по 05.07.1991).
Щодо твердження позивача про те, що період її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується також архівною довідкою та трудовою книжкою, то суд зазначає наступне.
До матеріалів справи долучена архівна довідка Рівненського державного гуманітарного університету від 20.09.2024 № 262-01/1-17, згідно з якою ОСОБА_3 на підставі наказу від 24.08.1987 № 165-с зарахована студенткою першого курсу стаціонарної форми навчання педагогічного університету за спеціальністю "Педагогіка і психологія (дошк.)". Наказом від 24.06.1991 № 199-с ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію вчителя вихователя та видано диплом з відзнакою встановленого зразка серії НОМЕР_4 , реєстраційний номер 10631. Також вказано, що правонаступником Ровенського державного педагогічного інституту ім. Д.З. Мануїльського є Рівненський державний гуманітарний університет.
Крім того, у вказаній довідці зазначається, що період канікул підтвердити немає можливості, оскільки навчальний план за період навчання з 1987 по 1991 роки передано для постійного зберігання в Державний архів Рівненської області. Згідно наказу від 28.08.1989 № 173-с ОСОБА_4 переведено на індивідуальний план навчання. 
Відтак, суд зауважує, що в матеріалах судової справи відсутні будь-які відомості щодо тривалості надання канікул, а також відсутні докази на підтвердження фактичності проживання позивача в період канікул в зоні гарантованого добровільного відселення, в силу чого суд позбавлений можливості встановити дійсний час фактичного проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 за період її навчання в Ровенському державному педагогічному інституті ім. Д.З. Мануїльського.
Таким чином, суд відхиляє ці доводи як безпідставні та необгрунтовані, оскільки в ході судового розгляду позивач не надав, а суд не здобув, жодних доказів на підтвердження обставин щодо проживання (фізичного перебування) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення під час навчання за період з 28.08.1987 (період з 24.08.1987 по 28.08.1987 охоплений довідкою від 02.09.2024 № 02-57/676) по 01.09.1989 (період з 01.09.1989 встановлений рішенням суду), а також щодо його тривалості.
Водночас, в спірному рішенні № 172050007286 відповідачем не зараховано до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення період проживання позивача в с. Володимирець з 02.10.1991 по день звернення із заявою про призначення пенсії, оскільки с. Володимирець не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. 
До матеріалів справи було долучено довідку Володимирецького закладу дошкільної освіти комбінованого типу «Малятко» Володимирецької селищної ради від 29.04.2025 № 38, згідно з якою ОСОБА_1 дійсно працювала на посаді вихователя Володимирецького д/з № 1 "Малятко" з 01.10.1991 по 10.05.1999. 
Суд зауважує, що селище міського типу Володимирець Володимирецького району Рівненської області відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю.
Відтак, суд приходить висновку, що не зарахування відповідачем до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення періоду з 01.10.1991 по 10.05.1999 є обгрунтованим. 
Таким чином, враховуючи, що позивач проживала у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31.07.1986, то вона має право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки. У свою чергу, загальний період проживання позивача в названі зоні становить 03 роки 02 місяці 09 днів, у зв`язку з чим вона має право на додаткове зниження пенсійного віку на 1 рік.
З огляду на вказане, суд констатує, що позивач набула право на зниження пенсійного віку на 4 роки.
Одночасно суд зауважує, що на момент звернення за призначенням пенсії позивач досягнула віку 54 років 11 місяців 18 днів. Тобто, заява подана позивачем у відповідності до пункту 1.7 Порядку № 22-1 - не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку, визначеного частиною другою статті 26 Закону № 1058-IV, а саме 55 років.
Враховуючи, що на момент звернення за призначенням пенсії позивач досягнула 55-річного віку та не підтвердила в установленому законом порядку право на зниження пенсійного віку на 5 років, то відповідач правомірно відмовив в призначенні пенсії на підставі статті 55 № 796-ХІІ.
Частинами першою, другою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності його дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини спростовують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а тому в задоволенні позовної заяви слід відмовити повністю.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
Підстави для вирішення судом питання про розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, - відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 09.03.2026. 
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ); 
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, буд. 158Б, м. Запоріжжя, Запорізька обл., 69005; код ЄДРПОУ/РНОКПП 20490012).

Суддя       Ольга ПОЛІЩУК