Єдиний унікальний номер 205/18402/25
Номер провадження 2/205/1650/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
27 березня 2026 року м. Дніпро
Новокодацький районний суду міста Дніпра у складі:
головуючого судді    Дорошенко Г. В. 
за участю секретаря судового засідання Копич В.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Коллект Центр», в особі директора Ткаченко М., звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просили суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за договором надання позики № 0686643256 від 14.02.2020 у розмірі 71 623,25 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначили, що 14 лютого 2020 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 , було укладено договір №0686643256 на отримання кредиту згідно заявки-анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики, що була акцептована відповідачем 14 лютого 2020 року шляхом підписання електронним підписом відповідача. Згідно договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000 грн. в межах строку дії договору – 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту, не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору. 14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договором №0686643256 від 14 лютого 2020 року, укладеного між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем. 10 січня 2023 року відповідно до Договору №10-01/2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр», в тому числі за Договором №0686643256 від 14 лютого 2020 року. Таким чином позивач набув право вимоги до відповідача за договором 0686643256. Відповідач порушила умови кредитного договору, не виконала взяті на себе зобов`язання і станом на день звернення до суду із даним позовом загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та процентів за користування кредитом становить 108 005,75 грн., з яких: 5 500 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 99 137,00 грн. – заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 3 368,75 грн. – заборгованість за процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 71 623,25 грн., з яких: 5 500 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 66 123,25 грн. – заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із даним позовом.
Ухвалою судді від 10 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та за клопотанням представника позивача витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» докази. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в прохальній частині позовної заяви (абз. 5) зазначено клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, а також відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи. (а.с. 5) 
Зареєстрована адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження відповідача ОСОБА_1 знаходиться на тимчасово окупованій території України.
Про дату час та місце розгляду справи відповідач повідомлялась своєчасно та належним чином, у передбачений законом спосіб, зокрема шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України, однак в судове засідання не з`явилась, про поважність причин неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позовну заяву чи будь-яких письмових заперечень не подала. 
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статей 223, 280 ЦПК України суд, за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів та ухвалити заочне рішення у справі.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.02.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Інфінанс» укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0686643256, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді відновлювальної кредитного лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору – 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у Додатках до Договору при наданні траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов договору та додатків до нього. Максимальний розмір кредитної лінії 20 000,00 грн., максимальний строк користування траншем 30 календарних днів, зі сплатою 1.75% на день за користування кредитом. (а.с. 6-9)
Вказаний договір підписано відповідачем ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора 9z7u5g.
Згідно з п. 3.1 Договору перший фінансовий кредит (транш) надається позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної позичальником заявки-анкети, в якій зазначено суму першого фінансового кредиту, строк користування та інші умови.
17 березня 2020 року ОСОБА_1 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора 1j5g6r підписано акцепт оферти від 17.03.2020 на отримання 4 траншу кредиту згідно заявки-анкети № 2628621318 від 17.03.2020 в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0686643256 від 14.02.2020, яким визначено основні умови кредиту (траншу), а саме: розмір кредиту – 5 500 грн., строк користування – 30 днів, відсоткова ставка – 1,75% за один день користування кредитом, відсоткова ставка річних – 638,75 %.
Отже, відповідач ОСОБА_1 здійснила дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, із введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки № НОМЕР_1 , на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем (ТОВ «Інфінанс») було перераховано грошові кошти в розмірі 5500 грн. (а.с.22).
Згідно з листом директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 08.07.2025 вих. №11610_25708142135, на підставі укладеного між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Інфінанс» договору на переказ коштів № ФК-П-17/08-04 від 03.08.2017, успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 17.03.2020 о 09:55 на суму 5500 грн., маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua- 51141399 (а.с. 21)
Фактичне отримання відповідачем ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 5500 грн також підтверджується інформацією, наданою АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду в частині витребування доказів, а саме листом від 14.12.2025, за змістом якого на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , а також випискою за договором б/н за період 17.03.2020-27.03.2020 по рахунку ОСОБА_1 , з якої вбачається, що 17.03.2020 на картку № НОМЕР_1 здійснено зарахування переказу на суму 5500 грн. (а.с. 85-87)
Отже, ТОВ «Інфінанс» належним чином виконало свої зобов`язання за Договором позики, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку передбаченому умовами Договору позики.
14.07.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 14-07/21, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступає за плату на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників згідно реєстру боржників. (а.с. 29-33)
На підтвердження виконання умов договору факторингу позивачем надано копії актів приймання-передавання реєстру боржників за договором факторингу №14-07/21 від 14.07.2021, які підписані сторонами договору факторингу (додатки №2 та №4 до договору факторингу), а також копію платіжного доручення від 14.07.2021, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» сплатило на користь ТОВ «Інфінанс» грошові кошти у сумі 1 561 454,09 грн. (а.с. 37 зворот-38 зворот) 
Згідно з реєстром боржників до договору факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги, в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором №0686643256 від 14.02.2020 у загальному розмірі 52 180,75 грн. (а.с. 39-40) 
У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за договором позики №0686643256 від 14.02.2020, укладеному із відповідачем. (а.с. 42-47)
Відповідно до п. 2.1. Договору про відступлення (купівля-продаж) прав вимоги, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених в реєстрі боржників.
На підтвердження виконання умов договору про відступлення (купівля-продаж) прав вимоги позивачем надано копію акту прийму-передачі реєстру боржників за договором про відступлення (купівля-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, який підписано сторонами договору (додаток №2 до договору), а також акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023. (52 зворот-54) 
Згідно з реєстром боржників до договору про відступлення (купівля-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №0686643256 від 14.02.2020 у загальному розмірі 104 637,00 грн. (а.с. 55-57) 
Відповідач ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконала у строки, передбачені кредитним договором, кредит та проценти за його користування не сплатила у повному обсязі, порушивши умови кредитного договору та взяті на себе зобов`язання.
Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Інфінанс» загальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 за договором №0686643256 від 14.02.2020 станом на 14.07.2021 становить 52 180,75 грн., з яких: 5 500,00 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 46 680,75 грн. заборгованість за відсотками. (а.с. 22-26 зворот)
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Вердикт Капітал» загальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 за договором №0686643256 від 14.02.2020 станом на 10.01.2023 становить 104 637,00 грн., з яких: 5 500,00 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 99137 грн. заборгованість за відсотками. (а.с. 27)
Згідно з розрахунком заборгованості, складеного ТОВ «Коллект Центр» загальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 за договором №0686643256 від 14.02.2020 станом на 27.10.2025 становить 108 005,75 грн., з яких: 5 500,00 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 102 505,75 грн. заборгованість за відсотками. (а.с. 28)
Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частин 1 ,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Так, електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема, постанові від 12 січня 2021 по справі №524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі №127/33824/19 тощо.
Таким чином суд вважає, що вказаний кредитний договір, який укладений в електронній формі, відповідає вимогам Закону і доводить факт існування волевиявлення сторін на його укладання.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-979цс15.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за Договором позики, відповідно до умов якого їй було надано кредитні кошті, внаслідок чого у останньої виникла заборгованість, як за тілом кредиту, так і за процентами, розмір яких обумовлено у Договорі, і ці складові Договору позики перейшли до нового кредитора ТОВ «Коллект Центр».
За таких обставин, оскільки до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, остання отримані кредитні кошти не повернула, суд вважає, що заявлені вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 500 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Стосовно розміру відсотків за користування кредитом, які підлягають стягненню з відповідача, суд зазначає наступне.
Відповідно до умов Договору позики відповідачу надано кредит в розмірі 5 500 грн, строк користування кредитом 30 днів, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом.
Позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження тих обставин, що строк повернення позичених коштів за Акцептом оферти від 17 березня 2020 року перевищує 30 днів.
Отже, нарахування процентів за користування кредитними коштами в сумі 5 500 грн слід проводити виходячи із відсоткової ставки 1,75% на день, в межах визначеного строку кредитування – 30 днів, виходячи з розрахунку 5 500 грн х 1,75% х 30 днів = 2 887,50 грн.
Розмір відсотків за користування кредитними коштами у сумі 66 123,25 грн., які позивач просить стягнути у позові, позивачем не доведено належними та допустимими доказами у справі.
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. У пункті 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, пункті 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19, наголошено на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц).
При цьому, відповідно до висновку Великої Палати у справі №910/4518/16 від 05 квітня 2023 року, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку.
Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно достатті 1048 ЦК України.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця
Отже нарахування кредитором відсотків після закінчення строку кредитування суперечить умовам кредитування і нормам ст. 1048 ЦК України.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за Договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансово кредиту №0686643256 від 14.02.2020 в розмірі 2 887,50 грн. - в межах строку користування кредитом.
Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Так, згідно з положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до чч. 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За правилами п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Так, судом встановлено, що позивачем ТОВ «Коллект Центр» були понесені витрати на професійну правничу допомогу, згідно з договором про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року, укладеним між позивачем та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс».
Зокрема, адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» надано обсяг правової допомоги позивачу у вигляді надання усної консультації, підготовки пропозицій та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду на загальну суму 25 000,00 грн, згідно заявки на надання юридичної допомоги № 689 від 01.10.2025 та витягу з акту №15 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). 
Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, враховуючи положення ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 2927,50 грн – витрати на правову допомогу та 354,28 грн судовий збір.
Керуючись ст.ст. 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0686643256 від 14 лютого 2020 року в розмірі 8 387 (вісім тисяч триста вісімдесят сім) гривень 50 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 5 500 грн, заборгованість за відсотками – 2 887,50 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на правничу допомогу у розмірі 2927,50 грн, а також судовий збір у розмірі 354,28 грн, а всього 3 281 (три тисячі двісті вісімдесят одну) гривню 78 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто Новокодацьким районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», код ЄДРПОУ: 44276926, адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, б. 3, оф. 306;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
 
Суддя       Г. В. Дорошенко