Справа №461/1920/26
Провадження №3/461/949/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2026 року           м.Львів
Суддя Галицького районного суду м. Львова Радченко В.Є., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно, - 
ОСОБА_1 , громадянина України, який працює директором ТОВ «Еталон-Ком», проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП,-
ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ГУ ЛВ № 011598/1071/13-01-07-01 від 03.03.2026 року ОСОБА_1 , працюючи директором ТОВ «Еталон-Ком» здійснював ведення податкового та бухгалтерського обліку з порушенням встановленого порядку, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 829816 грн., чим порушив п.п. 134.1.1, п. 134.1 ст. 134, п. 135.1, ст. 135, п. 137.1., ст. 137 ПК України, заниження ПДВ на загальну суму 400000 грн. в порушення п. 198.1., п.198.2., п. 198.3., п. 198.6. ст. 198, п. 200.1. ст. 200 ПК України. 
ОСОБА_1 та його захисник в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. На адресу суду надійшло клопотання адвоката Кравчука П.І. про розгляд справи у його відсутності. Тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 та його захисника. 
Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).
Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Зважаючи на обов`язок суду щодо розгляду справи в розумні строки, приходжу до переконання про можливість розгляду справи за відсутності особи щодо якої складено протокол.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку справи, у якій вона є стороною. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту. В поняття «розумний строк» розгляду справи Європейський суд з прав людини включає: складність справи, поведінку заявника, поведінку органів державної влади, важливість справи для заявника. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Крім того, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
За наведених обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що особа, яка притягається до відповідальності неодноразово не з`явилася в судове засідання, обізнана про наявність даного адміністративного провадження та скерування справи на розгляд до суду, приймаючи до уваги вжиття судом вичерпних заходів для повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи і забезпечення її участі у розгляді справи, визнано можливим розгляд справи у його відсутності.  
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
У діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП.
Підставою для складання означеного протоколу стали відомості, викладені в акті від 27.02.2026 № 7885/13-01-07-01/40359521 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон-Ком» (40359521) з питань проведення взаємовідносин із ТОВ «БК «Львів» (40417284) за період січень, лютий, березень, липень, вересень, листопад, грудень 2020 року, та правомірності їх відображення у податкових деклараціях з податку на додану вартість та податкових деклараціях з податку на прибуток підприємства».
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України, тягне за собою відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.
Тобто, об`єктивна сторона вказаного правопорушення може полягати у різних формах: відсутність податкового обліку, порушення порядку його ведення, у тому числі у вигляді неподання або несвоєчасного подання аудиторських висновків.
Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи протоколу про адміністративне правопорушення. У ньому повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, та відомості, необхідні для розгляду справи, зокрема, про час, місце вчинення адміністративного правопорушення, його суть, особу яка його скоїла, дані про свідків і потерпілих, свідків їх пояснення тощо.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ГУ ЛВ № 011508 від 03.03.2026 зазначено, що ОСОБА_1 , директор ТОВ «Еталон-Ком», вчинив правопорушення - занижено податок на прибуток за 2020 рік на суму 829816 грн, порушено ст. 134, 135, 137 ПКУ, занижено ПДВ на суму 400000 грн, в т.ч. березень 2020 - 223291 грн; квітень 2020 - 61467 грн; травень 2020 - 115242, порушено ст. 44, 198, 200 ПКУ.
При викладі у протоколі суті вчиненого адміністративного правопорушення, у ньому зазначено лише перелік норм податкового законодавства, та суму заниження податків, але не вказано, які саме дії або бездіяльність у розумінні диспозиції ч. 1 ст. 163-1 КУпАП були вчинені (допущені) ОСОБА_1 особисто та призвели до порушення порядку ведення податкового обліку.
Таке обвинувачення в даному випадку є неконкретним, позбавляє можливості ефективно захищатися від нього, а сам протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.
У протоколі про адміністративне правопорушення здійснено посилання на акт податкової перевірки, в якому, нібито, зазначено всі допущені порушення податкового законодавства. Проте норми КУпАП такого способу складання протоколу про адміністративне правопорушення не передбачають.
Тобто, сам адмінпротокол фактично не містить суті вчиненого адміністративного правопорушення, виходячи з диспозиції ч. 1ст. 163-1 КУпАП, а тому не є доказом в розумінні ст. 251 КУпАП.
Презумпція невинуватості є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Конституції України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).
Керуючись приписами ч. 2 ст. 255 КУпАП, з якого вбачається, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, суд не наділений повноваженнями щодо збирання доказів у справі.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, п. 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Встановлено, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України.
Контролюючим органом на підставі акта перевірки від 27.02.2026 № 7885/13-01-07-01/40359521 винесено податкові повідомлення-рішення.
На підставі п. 57.3 ст. 57 Податкового Кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. 
Відповідно до п. 56.18 ст. Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
ТОВ «Еталон-Ком» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, які прийняті за результатами податкової перевірки. У зв`язку з цим, податкові зобов`язання є неузгодженими.
Крім того, сам по собі акт податкової перевірки та податкові повідомлення-рішення, винесені на його підставі та не звільняє орган, який склав протокол, від обов`язку належного викладення суті правопорушення безпосередньо у протоколі.
Суд зазначає, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності необхідним є встановлення всіх елементів складу адміністративного правопорушення, зокрема: об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.
Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, які саме конкретні дії або бездіяльність ОСОБА_1 як посадової особи призвели до порушення встановленого порядку ведення податкового обліку.
Фактично, наведені у протоколі обставини зводяться до констатації результатів податкової перевірки, без індивідуалізації дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що виключає можливість встановлення об`єктивної сторони правопорушення.
За таких обставин протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей, які б свідчили про конкретні протиправні дії чи бездіяльність ОСОБА_1 , що унеможливлює встановлення об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення та виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Крім цього, з урахуванням того, що податкові повідомлення-рішення оскаржені у судовому порядку, а грошове зобов`язання є неузгодженим, відсутні підстави для висновку про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, враховуючи відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України.
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 247, 283, 284 КУпАП, суд –

ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1  зач. 1. ст. 163-1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення відповідно до п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.Є. Радченко