П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.02.2026  	Справа №607/2311/26 Провадження №3/607/1305/2026	
  	м. Тернопіль 	 	

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Воробель Н.П., розглянувши матеріали, що надійшли від Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , не працює,
за ч. 3 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП),

встановила:

відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №781348 від 28.01.2026, 17.01.2026 о 14:30 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , перебуваючи за вищевказаною адресою, в п`яному вигляді вчинив домашнє насильство стосовно матері ОСОБА_2 , тобто умисні дії психологічного характеру, а саме обзивав лайливими словами, вимагав гроші.
Такі дії ОСОБА_1 посадовою особою органу поліції кваліфіковано за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, та зазначив, що попросив у мами гроші на сигарети.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне зазначити таке:
відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП). 
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП). 
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі – Закон), домашнє насильство – діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону, психологічне насильство – форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, полягає у повторному протягом року вчиненні порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.
На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненому, до матеріалів справи долучено такі докази:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №781348 від 28.01.2026; 
- рапорт, зареєстрований 17.01.2026 в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області за №3398, згідно з яким 17.01.2026 о 14:59 надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , син вчиняє домашнє насильство. Іншої інформації не надала, не може говорити. Зв`язавшись із заявницею в телефонному режимі, остання повідомила, що допомоги поліції не потребує. Повідомила, що виникла суперечка із сином, яка завершилась мирним шляхом. Факт домашнього насильства заперечила;
- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 28.11.2026, у якому викладено обставини, аналогічні суті адміністративного правопорушення, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення;
- пояснення ОСОБА_2 від 28.01.2026, які аналогічні суті адміністративного правопорушення, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення. Крім того, зазначила, що після того, як вона зателефонувала на «102», її син покинув помешкання будинку та попрямував до себе за адресою: АДРЕСА_2 . Також повідомила, що на даний час вони примирилися;
- пояснення ОСОБА_1 від 28.01.2026, які аналогічні суті адміністративного правопорушення, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення;
- копію термінового заборонного припису стосовно кривдника від 28.01.2026;
- копію форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 28.01.2026;
- копію постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.03.2025 у справі №607/4295/25, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення.
Обов`язковою умовою настання адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП є наслідки правопорушення у вигляді завдання відповідної шкоди, натомість подібне діяння, яким така шкода не була завдана, не утворює адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП. 
Водночас згідно зі ст. 251 КУпАП на працівників поліції, як на осіб, які відповідно до ст. 255 КУпАП уповноважені на складення протоколів про адміністративні правопорушення, в тому числі й за ст. 173-2 КУпАП, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог ст.ст. 251, 256 КУпАП, мають бути додані до протоколу, та/або посилання на які повинні міститься в самому протоколі.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №781348 від 28.01.2026, у ньому не зазначено об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, а саме не вказано, чи діями ОСОБА_1 була завдана шкода здоров`ю потерпілій ОСОБА_2 , а також не зазначено про повторність протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.
Будь-яких доказів на підтвердження завдання шкоди потерпілій ОСОБА_2 матеріали адміністративної справи не містять. 
У рапорті працівника поліції від 17.01.2026 зазначено, що в телефонному режимі заявниця повідомила, що допомоги поліції не потребує, а суперечка, яка виникла із сином, завершилась мирним шляхом. Факт домашнього насильства заперечила.
Згідно з письмовими поясненнями потерпілої від 28.01.2026, на даний час вона із сином примирилися.
Об`єктивних доказів винуватості ОСОБА_1 працівники поліції не зафіксували та під час розгляду справи суду не надано.
Таким чином, відсутність в матеріалах справи доказів, що була завдана шкода здоров`ю потерпілій ОСОБА_2 , виключає в діях ОСОБА_1 наявність об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи, що відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, приходжу до переконання, що провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 245, 247, 251, 252, 254, 255, 256, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

постановила:

провадження у справі про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП – закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП, якщо апеляційної скарги не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційним судом. 
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.
Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області. 
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Cуддя	Н. П. Воробель