ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3953/26 Справа № 210/7294/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2026 року м. Кривий Ріг
справа № 210/7294/25
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Остапенко В.О., 
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П. 
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач ОСОБА_1 
відповідач Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 18 грудня 2025 року, яке ухвалено суддею Чайкіною О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 23 грудня 2025 року, 
УСТАНОВИВ:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок хронічного професійного захворювання.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що він з 01 вересня 1992 року по 28 червня 2023 року працював на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у шкідливих умовах.
28 червня 2023 року позивача було звільнено з роботи за угодою сторін. 
Загальний стаж роботи позивача складає 39 років 09 місяців. 
Стаж роботи у цеху в умовах впливу шкідливих факторів 30 років 09 місяців. 
Робота у шкідливих умовах за тривалий час трудових відносин позивача з відповідачем негативно вплинули на стан здоров`я позивача та спричинили виникнення в нього професійного хронічного захворювання.
По факту виникнення хронічного професійного захворювання було проведено розслідування та складено акт за формою П-4 від 08 вересня 2025 року про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання.
Комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено наявність у позивача хронічного професійного захворювання за таким діагнозом: Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальних вібрацій: синдром перебрально-переферичної ангіодистонії (гіпертонічна хвороба другої стадії, гіпертонія лівого шлуночка, ступень друга. Ішемічна хвороба серця: дифузний кардіосклероз. Аортосклероз. Серцева недостатність ступінь В. Ризик 3; дисцикуляторна енцефалопатія другого ступеня з астено-вестибуляторним та акінетико-ригідним синдромами); синдром полірадикулоневропатії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у виглідя двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднані з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів, остеоартрозу дрібних суглобів кистей. Хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху)
Крім того комісією було зроблено висновок про наявність шкідливих умов праці позивача. Умови праці машиніста екскаватора дільниці з екскавації гірничої маси в кар`єрі, виробнича дільниця №4 в кар`єрі, кар`єр №3, рудоуправління гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг Перебийноса О.В.: По важкості праці – до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); по рівню вібрації загальної - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); По рівню шуму - до 3 класу 1 ступеня (шкідливі). Загальна оцінка: умови праці відносяться до 3 класу 2 ступеня (шкідливі).
Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, номер витягу № 124/25/667/В від 04 листопада 2025 року позивачу з 06 серпня 2025 року було встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 55%, встановлено третю групу інвалідності.
Згідно рекомендацій, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю номер витягу 124/25/667/1, вказано, що позивач має потребу в санаторно-курортному лікуванні, соціальній та побутовій реабілітації, лікарських засобах.
У зв`язку з захворюванням у позивача змінився образ і якість життя, він постійно відбуває стійкий біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіаційною болю в праву руку та ліву ногу, періодичний ниючий біль у верхніх та нижніх кінцівках, оніміння кінцівок у нічних час, іноді судоми в нижніх кінцівках, біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових та колінних суглобах, хрускіт у них, мерзлякуватість верхніх та нижніх кінцівок, головних біль, задишку при фізичному навантаженні. Такий стан не дає позивачу можливості спокійно спати, займатися фізичною роботою, що негативно впливає на його психоемоційний стан. Все це негативно позначається на душевному та фізичному стані позиивача. Вважає винним у втраті працездатності відповідача. 
У зв`язку з наведеним вище позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 440 000 грн без утримання податку з доходу фізичних осіб.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1  суму моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві у розмірі 300 000 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 3 000 грн. 
В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборон на проведення робіт у шкідливих умовах праці.
Виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих умовах праці не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій з прав працівників на охорону праці.
Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. На ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», відповідно до вимог чинного законодавства, повсякчас застосовуються заходи щодо полегшення умов праці шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на переконання позивача, апеляційну скаргу відповідача – залишити без задоволення, як необґрунтовану. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Єфремову Т.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Олешицьку В.Е., яка щаперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом установлено та з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 з 01 вересня1992 року по 28 червня 2023 року працював на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»  (а.с.13-15)
З медичного висновку профпатологічної лікарсько-консультативної комісії вбачається, що враховуючи стаж роботи в умовах впливу шкідливих і небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» машиністом екскаватора, а саме протягом 28 років 6 місяців рекомендовано розгляд питання щодо зв`язку захворювання з умовами праці в закладах охорони здоров`я (а.с.26)
Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 вересня 2025 року форми П-4 комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено наявність у позивача хронічного професійного захворювання за таким діагнозом: Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальних вібрацій: синдром перебрально-переферичної ангіодистонії (гіпертонічна хвороба другої стадії, гіпертонія лівого шлуночка, ступень друга. Ішемічна хвороба серця: дифузний кардіосклероз. Аортосклероз. Серцева недостатність ступінь В. Ризик 3; дисцикуляторна енцефалопатія другого ступеня з астено-вестибуляторним та акінетико-ригідним синдромами); синдром полірадикулоневропатії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у виглідя двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднані з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів, остеоартрозу дрібних суглобів кистей. Хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху)
Крім того, раніше у ОСОБА_1 не було хронічного професійного захворювання.
Хронічне професійне захворювання виникло за таких обставин: при роботі машиністом екскаватора рудоуправління гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_1 виконував роботи з обслуговування вузлів та агрегатів одноковшового екскаватора з об`ємом ковша 4.6-14.7 м3 при виробництві розкривних видобувних, переекскаваційних, зачисних робіт, пересуванні та маневрах. Під час виконання роботи, протягом тривалої дії підпадав під вплив виробничої загальної вібрації та шуму, рівні яких перевищували нормативне значення.
Причини виникнення хронічного професійного захворювання:
Вібрація загальна транспортна: рівень загальної вібрації на 2-11 дБ перевищував допустимий рівень та становив від 61 до 110 дБ при нормі 59-107 дБ згідно з вимогами ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації».
Фізичні фактори: еквівалетний рівень шуму на 2-16 дБА перевищував гранично-допустимий рівень і складав 82-96 дБА при нормативному значенні 80 дБА згідно ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку» (а.с.16-18).
З інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання вбачається, що умови праці ОСОБА_1 визначені такими, що відносяться до: по важкості праці – до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); по рівню вібрації загальної - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); по рівню шуму - до 3 класу 1 ступеня (шкідливі).
Загальна оцінка: умови праці відносяться до 3 класу 2 ступеня (шкідливі) (а.с.19-21).
З витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи встановлено, що у позивача наявна патологія впливи вібрації, хронічна двобічна нейросенсорна приглуховатість, що вказує на стійке помірне порушення статико-динамічної функції та призводить до обмеження здатності до трудової діяльності другого ступеню, самообслуговуванню та орієнтації легкого ступеню, пересуванню першого ступеню. У зв`язку з чим пацієнт потребує вжиття заходів соціального та медичного захисту. Тому згідно з постановою Кабінету міністрів України №1338 від 15 листопада 2024 року встановлено третю групу інвалідності «захворювання професійне» та з втратою професійної працездатності п`ятдесят п`ять відсотків (55%) терміном на один рік. 
Дата з якої встановлено інвалідність 04 листопада 2025 року. Дата повторного оцінювання 01 листопада 2026 року. Причина інвалідності: професійне захворювання. Дата з якої визначено відсоток втрати професійної працездатності: 04 листопада 2025 року.
Причина та відсоток втрати професійної працездатності: професійне захворювання 40% з 06 серпня 2025 року, професійне захворювання 15% з 06 серпня 2025 року.
Наявність або відсутність в особи раніше встановленої інвалідності: відсутня (а.с.22-23).
Відповідно до рекомендацій, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю позивач має потребу в санаторно-курортному лікуванні, соціальній та побутовій реабілітації, лікарських засобах (а.с.24-25).
Згідно медичного висновку закладу охорони здоров`я лікарсько-експертної комісії, що має право встановлювати остаточний діагноз хронічних професійних захворювань про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 06 серпня 2025 року протокол № 31/440 ОСОБА_1 встановлено висновок: Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальних вібрацій: синдром перебрально-переферичної ангіодистонії (гіпертонічна хвороба другої стадії, гіпертонія лівого шлуночка, ступень друга. Ішемічна хвороба серця: дифузний кардіосклероз. Аортосклероз. Серцева недостатність ступінь В. Ризик 3; дисцикуляторна енцефалопатія другого ступеня з астено-вестибуляторним та акінетико-ригідним синдромами); синдром полірадикулоневропатії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у виглідя двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднані з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів, остеоартрозу дрібних суглобів кистей.
Хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) за класифікацією ОСОБА_2 і Н.І. Пономарьової. Встановлення професійного характеру захворювання: захворювання професійні 06 серпня 2025 року. Працездатність: протипоказана важка фізична праця, робота в умовах впливу виробничого шуму та вібрації.
Повідомлення про наявність вперше виявленого хронічного професійного захворювання або рішення про підтвердження раніше встановленого діагнозу хронічного професійного захворювання від 06 серпня 2025 року №136. Висновок видано на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії від 06 серпня 2025 року № 31/440 (а.с.27-29).
До матеріалів справи також надано виписки з медичних карток позивача, консультативні висновки, виписки з амбулаторної картки (а.с.30-44).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням.
Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 300 000 грн, суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем та тривалості праці позивача у шкідливих умовах праці у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активність позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно з частинами першою, третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку (стаття 173 КЗпП України).
Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
З акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 08 вересня 2025 року вбачається, що причиною професійних захворювань позивача є тривалий стаж роботи (30 років 09 місяців ) на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», в умовах важкості праці: по важкості праці – до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); по рівню вібрації загальної - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); по рівню шуму - до 3 класу 1 ступеня (шкідливі).
Загальна оцінка: умови праці відносяться до 3 класу 2 ступеня (шкідливі) (а.с.19-21).
Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке призвело до втрати професійної працездатності та завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини роботодавця - АТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.
Доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1  з тих підстав, що позивач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів, що б вказували на те, що він дійсно зазнає моральних страждань, спростовуються матеріалами справи, оскільки факт заподіяння позивачу моральної шкоди у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням підтверджений матеріалами справи. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійне захворювання та визнання людиною з інвалідністю третьої групи обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. 
Таким чином, судом вірно встановлено порушення ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійного захворювання, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.
Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).
Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих позивачем професійних захворювань та тривалість його роботи у шкідливих умовах парці на підприємстві відповідача, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 30 % та визнання людиною з інвалідністю третьої групи безстроково, що свідчить про відсутність можливості відновлення попереднього стану здоров`я, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.
Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000 грн.
Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 55 % та визнано його людиною з інвалідністю третьої групи, що свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (300 000 грн), не є завищеним та відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.
Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 24 лютого 2026 року.

Головуючий: 

Судді: