Справа №490/359/26

Провадження №1-кп/490/820/2026

Центральний районний суд м. Миколаєва 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2026 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 25.03.2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42024152010000025, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Кам`янка Новоодеського району Миколаївської області, з повною вищою освітою, фізична особа - підприємець, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 3 ст. 197-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора – ОСОБА_4 , обвинуваченого – ОСОБА_5 , захисника - ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до обвинувального акта, затвердженого прокурором 19.01.2026 року, ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 3 ст. 197-1 КК України, за таких підстав:
Рішення господарського суду Одеської області у справі № 916/1449/22 від 11.01.2023 задоволений позов керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 на нежитлові приміщення магазину та офісу літ. А-2 загальною площею 109 кв. м. по АДРЕСА_2 з одночасним припиненням такого права та зобов`язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 усунути перешкоди Миколаївській міській раді в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої прибудови до першого поверху нежитлових приміщень магазину та офісу під літ. А-2 загальною площею 26,9 кв. м. по АДРЕСА_2 .
Вказане судове рішення набрало законної сили 09.02.2023, після чого Господарським судом Одеської області 15.02.2023 виданий наказ про примусове виконання рішення у справі № 916/1449/22 в частині зобов`язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 усунути перешкоди Миколаївській міській раді в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої прибудови до першого поверху нежитлових приміщень магазину та офісу під літ. А-2 загальною площею 26,9 кв. м. по АДРЕСА_2 .
В подальшому, на підставі вищевказаного наказу та заяви стягувача – Миколаївської міської ради відкрито виконавче провадження № 72977971 про зобов`язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 усунути перешкоди Миколаївській міській раді в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої прибудови до першого поверху нежитлових приміщень магазину та офісу під літ. А-2 загальною площею 26,9 кв. м. по АДРЕСА_2 , що на теперішній час перебуває на примусовому виконанні Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Статтею 18 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Однак, ОСОБА_5 , будучи обізнаним про наявність судового рішення, що набрало законної сили, у справі № 916/1449/22 в частині зобов`язання його усунути перешкоди Миколаївській міській раді в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої прибудови до першого поверху нежитлових приміщень магазину та офісу під літ. А-2 загальною площею 26,9 кв. м. по АДРЕСА_2 , та виконавчого провадження № 72977971 з примусового виконання вказаного рішення, діючи з прямим умислом, спрямованим на невиконання судового рішення, маючи реальну можливість його виконати, розуміючи суть судового рішення та порядок його виконання, тривалий час, починаючи з 09 лютого 2023 року по теперішній час судове рішення зобов`язального характеру не виконує, самочинна збудована прибудова ОСОБА_5 не знесена, перешкоди у користуванні земельною ділянкою Миколаївській міській раді ним не усунені.
Дії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковано як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 916/1449/22 від 11.01.2023 визначено, що збудована ОСОБА_5 прибудова до першого поверху нежитлового приміщення магазину та офісу під літ. А-2 загальною площею 26,9 кв.м по АДРЕСА_2 є об`єктом самочинного будівництва та розташована на самовільно зайнятій земельній ділянці комунальної власності площею 26,9 кв. м.
Так, частиною 2 ст. 36 та частиною 8 ст. 39 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» забороняється виконання будівельних робіт без подання документів, що надають таке право, та експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію.
Частинами 1, 2 ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.
За частиною 4 ст. 26 цього Закону право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Аналогічний обов`язок забудовника передбачений абзацом 2 ст. 48 Закону України «Про охорону земель». 
Відповідно до ст. 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельногосподарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. 
Відповідно до Генерального плану міста Миколаєва земельна ділянка площею 26,9 кв. м. за адресою м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 9А віднесена до території дорожньо - вуличної мережі магістральних вулиць. 
Відповідно до Плану зонування території міста Миколаєва земельна ділянка за вказаною вище адресою належить до зони вулиць в червоних лініях (ТР-2), до якої входять території, що знаходяться в межах червоних ліній магістральних та основних житлових вулиць. 
При цьому, за Планом зонування території міста Миколаєва, переважними видами використання вказаної ділянки є розміщення зупинок громадського транспорту з кіосками продажу проїзних квитків, наземних/підземних пішохідних переходів, інженерного устаткування та устроїв, що забезпечують безпеку руху (турнікетів, освітлення, світлофорів, дорожніх знаків, розмітки проїзної частини). Супутніми видами використання зазначеної земельної ділянки визначено розміщення реклами, малих архітектурних форм, велосипедних доріжок, тротуарів, хідників, зелених насаджень спеціального призначення.
В ході досудового розслідування встановлено, що в порушення вищевказаних норм законодавства, не раніше листопада 2019 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , діючи умисно, розуміючи протиправність своїх дій, їх наслідки, та, бажаючи їх настання, з метою уникнення проходження законної процедури відведення у власність або оренду земельної ділянки для будівництва об`єкту нерухомого майна, за відсутності містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, документів дозвільного характеру, що дають право на виконання будівельних робіт та посвідчують готовність об`єкта до експлуатації, не маючи відповідного рішення органу виконавчої влади (Миколаївської міської ради) про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки, за відсутності укладеного та зареєстрованого договору оренди земельної ділянки розпочав самочинне будівництво прибудови до першого поверху нежитлового приміщення магазину та офісу під літ. А-2 загальною площею 26,9 кв.м. по АДРЕСА_2 на самовільно зайнятій земельній ділянці площею 26,9 кв. м, яка належить до зони вулиць в червоних лініях (ТР-2).
Після чого, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел на реєстрацію за собою права власності на об`єкт самочинного будівництва, а саме: прибудови до першого поверху нежитлового приміщення магазину та офісу під літ. А-2 загальною площею 26,9 кв.м по АДРЕСА_2 , на самовільно зайнятій земельній ділянці комунальної власності площею 26,9 кв. м, звернувся до державного реєстратора та 22.01.2021 зареєстрував за собою право власності на вищевказаний об`єкт самочинного будівництва у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який по теперішній час знаходиться на самовільно зайнятій земельній ділянці комунальної власності площею 26,9 кв. м за адресою АДРЕСА_2 .
Дії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковано за ч. 3 ст. 197-1 КК України, як самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, зазначеній у частині першій цієї статті.

13.04.2026 року у кримінальному провадженні була укладена угода між прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника обвинуваченого -адвоката ОСОБА_6 про визнання винуватості, згідно якої сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 382, ч. 3 ст. 197-1 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні.
В угоді зазначено, що при укладанні угоди враховувалися наступні обставини: 
- наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого судового провадження, що виражається у тому, що держава в особі правоохоронних органів заінтересована у викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, зменшення рівня злочинності, у зв`язку з цим прокурором завжди повинен враховувати можливість прискорити досудове розслідування та судовий розгляд у разі визнання підозрюваним/обвинуваченим своєї вини;
- характер та тяжкість пред`явленого обвинувачення (кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 382 КК України та ч.3 ст. 197-1 КК України відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжкими злочинами);
- ступінь та характер сприяння обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього. Так, після скерування обвинувального акту до суду 20.01.2026 ОСОБА_5 рішення господарського суду Одеської області у справі №916/1449/22 від 11.01.2023 виконав та самостійно усунув перешкоди Миколаївської міській раді в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої прибудови до першого поверху нежитлових приміщень магазину та офісу під літ. А-2 загальною площею 26,9 кв.м. по АДРЕСА_2 . Державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №72977971 про зобов`язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 усунути перешкоди Миколаївській міській раді в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої прибудови до першого поверху нежитлових приміщень магазину та офісу під літ. А-2 загальною площею 26,9 кв.м по АДРЕСА_2 , у зв`язку з його повним фактичним виконанням. Таким чином на теперішній обвинуваченим шкода, заподіяна суспільним інтересам, - усунена.
Крім того, сторони даної угоди погодили між собою, що обвинувачений ОСОБА_5 понесе покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. За вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України у виді штрафу в розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі положень ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, узгодили остаточне покарання ОСОБА_5 у виді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34000 гривень. Також сторони дійшли згоди про стягнення із ОСОБА_5 на користь держави судових витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи №СЕ-19/115-25/14357-БТ від 17.09.2025 у сумі 14263 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 3 ст. 197-1 КК України, визнав повністю. Суду пояснив, що уклав угоду добровільно, без будь-якого примусу, погроз або застосування насильства, йому зрозумілі права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди передбачені ст. 476 КПК України, характер обвинувачення та покарання, яке буде призначене йому на підставі укладеної угоди, з мірою покарання узгодженою з прокурором погодився, на розгляді справи в загальному порядку не наполягав. Просив суд затвердити досягнуту угоду.
Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомив суд, що угода укладена за його участю, ним обвинуваченому також роз`яснено його право на укладання угоди, угода укладена добровільно, просив затвердити угоду про визнання винуватості.
Прокурор висловив думку про можливість затвердження угоди, оскільки її умови відповідають вимогам закону, йому зрозумілі наслідки укладання та затвердження угоди передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Статтею 469 КПК України передбачено, що Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:
1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією); 2) корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи (осіб) у вчиненні будь-якого корупційного кримінального правопорушення чи кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією, та якщо інформація щодо вчинення такою особою (особами) кримінального правопорушення буде підтверджена доказами, і за умови повного або часткового (з урахуванням характеру та ступеня участі особи у вчиненні злочину) відшкодування підозрюваним або обвинуваченим завданого збитку або заподіяної шкоди (якщо такі збитки або шкода були завдані); 2-1) корупційних кримінальних проступків, нетяжких або тяжких корупційних злочинів, а також кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, у разі відсутності ознак вчинення цих кримінальних правопорушень у співучасті, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, і за умови повного відшкодування підозрюваним або обвинуваченим завданого збитку або заподіяної шкоди (якщо таких збитків або шкоди було завдано); 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Миколаївським міським головою ОСОБА_7 10.04.2026 року на адресу Окружної прокуратури м. Миколаєва направлено лист, згідно якого, Миколаївська міська рада надає згоду прокурору Окружної прокуратуру міста Миколаєва - старшій групи прокурорів у кримінальному провадженні №42024152010000025 від 25.03.2024 ОСОБА_4 на укладання угоди про визнання винуватості з обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вивчивши зміст угоди, допитавши обвинуваченого, суд приходить до висновку, що вказана угода відповідає положенням ст. 472 КПК України, укладена стосовно кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України віднесені до нетяжких злочинів, обвинувачений виконав рішення суду та самостійно усунув перешкоди в користуванні земельною ділянкою, сторонам зрозумілі положення ст.ст. 394, 474, 476 КПК України та обмеження у зв`язку з затвердженням вказаної угоди на досягнутих в ній умовах, міра покарання визначена сторонами угоди у відповідності до санкції ч.1 ст. 382, ч.3 ст. 197-1 КК України є обґрунтованою.
За таких обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_5 визнати винним у вчинені кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 382 КК України, а саме: в умисному невиконанні рішення суду, що набрало законної сили, та за ч. 3 ст. 197-1 КК України, а саме: у самовільному будівництві будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, зазначеній у частині першій цієї статті.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні складаються з витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-19/115-25/14357-БТ у розмірі 14263,00 грн.
Відповідно п.3 ч.1 ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.
Згідно ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 100, 122, 124, 314, 368-371, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд - 
У Х В А Л И В:
Угоду про визнання винуватості, укладену 13 квітня 2026 року між прокурором окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 , по кримінальному провадженню внесеному 25 березня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42024152010000025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 382, ч. 3 ст. 197 КК України - затвердити.
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 382, ч. 3 ст. 197 КК України, призначивши узгоджену сторонами міру покарання:
- за ч. 1 ст. 382 КК України у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 /десят тисяч двісті/ гривень;
- за ч. 3 ст. 197-1 КК України у виді штрафу в розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 25500 /двадцять п`ять тисяч п`ятсот/ гривень.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34000 /тридцять чотири тисячі/ гривень.

Стягнути з  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи на загальну суму 14263 /чотирнадцять тисяч двісті шістдесят три/ гривні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.

Суддя                         ОСОБА_1