ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/23718/24
категорія 112010201
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 28.10.2024 «Про пенсійне забезпечення» яким відмовлено ОСОБА_1 у переведенні на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняти рішення про переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-VI від 09.07.2003, на пенсію за віком на умовах статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 19.12.1993, починаючи з дня звернення, тобто з 21.10.2024.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Житомирській області, як отримувач пенсії за віком, призначеної на умовах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у подальшому звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про переведення його на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу". ГУ ПФУ в Закарпатській області, розглянувши заяву позивача за принципом екстериторіальності винесло рішення яким відмовлено у такому переведенні з огляду на відсутність станом на 01.05.2016 необхідного стажу роботи на відповідних посадах державної служби. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки згідно записів трудової книжки станом на 01.05.2016 має понад 20 років стажу державної служби, що є достатнім для переведення його на пенсію за віком на умовах, визначених Законом України "Про державну службу". Вважаючи, що рішення про відмову порушує його права на соціальний захист та належне пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
03.01.2025 на адресу суду від ГУ ПФУ в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву вх. №310/25, відповідно до змісту якого відповідач заперечує проти заявлених вимог та просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. В обґрунтування відзиву вказав, що з 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, яким визначено право на призначення пенсій відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі – Закон №3723-ХІІ). Статтею 90 Закону №889-VІІІ визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Пунктом 10, 12 Прикінцевих положень Закону передбачено призначення пенсій за віком відповідно до ст.37 Закону №3723-XII наступним особам: 
- державним службовцям, які на день надання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців;
- державним службовцям, які на день надання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, ст.25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсій відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Зауважує, що позивачу відмовлено у переведенні з пенсії за віком згідно із Законом №1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ та пункту 10 Прикінцевих положень Закону №889-VIII, оскільки періоди роботи позивача у митних органах не враховані до державної служби, так як посади працівників митної служби України, які є посадовими особами і мають спеціальні звання не належать до категорії посад, зазначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ. 
03.01.2025 на адресу суду від ГУ ПФУ в Закарпатській області надійшов відзив на позовну заяву вх. №466/25, відповідно до змісту якого відповідач заперечує проти заявлених вимог та просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Відповідач наголошує, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії державного службовця за віком після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону №3723-ХII і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо: віку, страхового стажу, стажу державної служби, однак у даному випадку такі вимоги не дотримані, у позивача відсутній необхідний стаж на державній службі, оскільки посади, які займав позивач у митних органах в період з 02.03.1993 по 31.08.1994, 01.09.1994 по 10.12.1996, 11.12.1996 по 31.03.1997, 01.04.1997 по 10.07.2013, 11.07.2013 по 30.10.2014, 01.11.2014 по 23.01.2020, 01.09.2021 по 03.07.2023 не належали до посад, віднесених до категорій посад державних службовців. Згідно трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 03.07.2023 звільнено з посади головного державного інспектора Державної митної служби України «Житомирська митниця». Дана посада не відноситься до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ.
Станом на 01.05.2016 позивач не займав посаду, віднесену до відповідної категорії посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України. Оскільки позивачу присвоювались спеціальні звання, періоди роботи на митниці не можуть бути зараховані до стажу державної служби позивача. Крім того, стосовно позовних вимог про зобов`язання переведення на інший вид пенсії відповідач зауважив, що такі повноваження є дискреційними. 
Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та з 25.02.2016 отримує пенсію за віком, розмір якої обчислено згідно Закону України від 09.07.2003 №1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою від 21.10.2024 про перехід на інший вид пенсії, а саме перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України від 19.12.1993 №3723-ХІІ “Про державну службу” (далі - Закон №3723-ХІІ).
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області розглянуто заяву ОСОБА_1 від 21.10.2024 за принципом екстериторіальності та відмовлено у переведенні з пенсії за віком, призначеної згідно з Законом №1058-IV, на пенсію за віком, передбачену Законом України від 10.12.2015 №889-VІІІ "Про державну службу" (далі - Закон №889-VІІІ).
Підставою для такої відмови слугувало те, що відповідач відмовив у переведенні на пенсію за Законом України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ.
Оскільки, станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 не займає посаду, віднесену до відповідних посад державних службовців, та його стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби становить менше 20 років. Також ГУ ПФУ в Житомирській області зазначило, що згідно зі ст.25 Закону №3723-ХІІ визначено сім категорій посад державних службовців, в залежності від яких, встановлювались ранги державних службовців. Основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу.
Тому, періоди роботи працівників/службових осіб митних органів, посадових осіб митних органів на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання - не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців (а.с.12).
Про вказане рішення позивача було повідомлено листом від 29.10.2024 №0600-0211-8/137004 (а.с.11).
Позивач вважає таку відмову протиправною, тому звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст.44 Конституції України).
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
10.12.2015 Верховною Радою України прийнято (новий) Закон України «Про державну службу» №889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016.
Відповідно до п.2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» №889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон №3723-XII, крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10 і 12 цього розділу.
Відповідно до статті 90 Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ "Про державну службу" (далі - Закон №889-VIII) пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно із пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у зразковому рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №500/5183/17.
З оскаржуваного рішення судом встановлено, що підставою для відмови в переведенні з пенсії за віком на пенсію згідно Закону України "Про державну службу" є відсутність у позивача стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, оскільки відповідачем не зараховано до стажу державної служби періоди його роботи на посадах в органах митниці (а.с.12).
Згідно із пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Також відповідно до п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону.
Частиною 18 статті 37 Закону №3723-ХІІ визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Згідно із пунктом 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283) (в редакції, чинного до 01.05.2016) до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи (пункт 4 Порядку №283).
Відповідно до статті 569 Митного кодексу України працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.
Особи, вперше прийняті на службу до митних органів на посади, які передбачають виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, приймають Присягу державних службовців, якщо раніше вони не приймали такої Присяги.
Правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.
Згідно з ч.1 ст.588 Митного кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб митних органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
З аналізу зазначених норм законодавства суд вбачає, що посадові особи митних органів є державними службовцями, а тому періоди роботи (служби) в митних органах зараховуються до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Дана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду. викладеною у постановах від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а та від 18.03.2021 у справі №500/5183/17.
З матеріалів справи, а саме, з копії трудової книжки НОМЕР_1 від 06.11.1979 та НОМЕР_1 від 07.08.2000 (а.с.5-10), судом встановлено, що ОСОБА_1 працював в періоди з:
02.03.1993 по 31.08.1994 в Коростенській митниці Державного митного комітету на посаді інспектора митного поста «Виступовичі»;
01.09.1994 по 10.12.1996 в Овруцькій митниці Державного митного комітету України на посаді інспектора митного поста «Виступовичі», старшого інспектора митного поста «Виступовичі»;
11.12.1996 по 31.03.1997 в Центральному територіальному митному Управлінні Державного митного комітету України на посаді головного інспектора митної варти;
01.04.1997 по 10.07.2013 в Житомирській митниці Державної митної служби України на посадах: в.о. старшого інспектора сектора охорони, інспектора сектора оперативного реагування підрозділу «Овруч» відділу митної варти, інспектора пасажирського відділу митного поста «Овруч» Житомирської митниці, інспектора митного поста «Коростень», інспектора вантажно-транзитного відділу митного поста «Коростень», старшого інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Коростень», старшого інспектора відділу митного оформлення митного поста "Коростень";
11.07.2013 до 30.10.2014 в Житомирській митниці Міндоходів на посадах головного інспектора відділу митного оформлення митного поста «Коростень», старшого державного інспектора відділу митного оформлення митного поста «Коростень», старшого державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Коростень»;
01.11.2014 до 23.01.2020 в Житомирській митниці ДФС на посадах головного державного інспектора митного поста «Коростень» Житомирської митниці ДФС, головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту «Коростень», головного державного інспектора відділу митного оформлення «Вільча» митного посту «Північний»;
01.09.2021 до 03.07.2023 в Житомирській митниці як відокремленому підрозділі Державної митної служби України на посадах головного державного інспектора відділу митного оформлення «Майдан Копищанський» митного поста «Овруч», головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Овруч».
У вищезазначені періоди роботи позивачу були присвоєні спеціальні звання, а саме:
08.12.1997 персональне звання «Інспектор митної служби І рангу»;
01.04.2004 спеціальне звання «Інспектор митної служби IV рангу»;
25.06.2005 спеціальне звання ««Інспектор митної служби З рангу», 28,11.2006 спеціальне звання «Інспектор митної служби 1 рангу»»;
01.01.2014 спеціальне звання «Інспектор податкової та митної справи І рангу»; 
20.08.2015 радник податкової та митної справи III рангу.
Згідно трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 03.07.2023 звільнено з посади головного державного інспектора Державної митної служби України «Житомирська митниця». 
Також, судом встановлено, що 06.06.1995 ОСОБА_1 було прийнято присягу державного службовця (а.с.6) та протягом зазначеного періоду йому присвоювались відповідні ранги та спеціальні звання.
Враховуючи те, що позивач у спірні періоди з 02.03.1993 по 03.07.2023 працював у митних органах, прийняв присягу державного службовця, обіймав відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері митної політики), йому присвоювались відповідні ранги державних службовців та спеціальні звання, суд доходить висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області було протиправно не зараховано позивачу до стажу державної служби вище зазначені періоди роботи.
А відтак, враховуючи викладене, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 28.10.2024 №918250811651.
При цьому суд зазначає, що оскільки судом в даному випадку було скасовано рішення про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", а саме рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 28.10.2024 №918250811651, суд дійшов висновку, що в даному випадку належним способом захисту прав позивача є зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди роботи в митних органах з 02.03.1993 по 03.07.2023.
Стосовно вимоги про переведення (призначення) з пенсії за віком на пенсію за віком державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу", суд зазначає наступне.
Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне вказати, що право позивача на обчислення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ та пункту 10 Прикінцевих положень Закону №889-VIII та право вимагати такого обчислення встановлено законом, і воно не залежить від позиції відповідача, враховуючи її формальність. Особа має право на перехід на інший вид пенсії і може ним скористатись, якщо, на її думку, це буде для неї бажаним.
Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення про відмову у переведенні з пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію відповідно до Закону №3723-ХІІ та пункту 10 Прикінцевих положень Закону №889-VIII не відповідає передбаченим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Крім того, ч.3 ст.45 Закону №1058-IV передбачає, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду, тому враховуючи ту обставину, що позивач із заявою про призначення пенсії звернувся до відповідача 21.10.2024, саме з цієї дати набув право на призначення пенсії на заявлених умовах.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12.09.2023 у справі №560/8328/22, для призначення пенсії за віком за Законом №3723-ХІІ особі, яка на час звернення за її призначенням не є державним службовцем, проте відповідає критеріям, визначеним у пункті 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, використовується розмір заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а не розмір заробітної плати, яку така особа отримувала під час перебування на державній службі.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.
Відповідно статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Христов проти України" (Khristov v. Ukraine, заява №24465/04, рішення від 19.02.2009 року, п.33) повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно до задоволених вимог.
Керуючись статтями 77, 139, 143, 243-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
вирішив:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003, код ЄДРПОУ 13559341), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл.Народна, 4, м.Ужгород, 88008, код ЄДРПОУ 20453063) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 28.10.2024 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області перевести ОСОБА_1 з 21.10.2024 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу", п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ "Про державну службу", зарахувавши до стажу державної служби періоди його роботи в органах митної служби з 02.03.1993 по 03.07.2023.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 1211,20 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Гурін

12.03.26