КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 752/14250/25 Апеляційне провадження № 22-ц/824/3342/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Кордюкова Ж.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
секретар Цалко Д.М., 
за участю: 
представника позивачки Тиховліса В.Р., 
представника відповідача Жука Р.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лев девелопмент кепітал», подані від його імені та в його інтересах адвокатом Жуком Ростиславом Стефановичем, та  ОСОБА_1 , подані від її імені та в її інтересах адвокатом Тиховлісом В`ячеславом Романовичем, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 грудня 2025 року, на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 січня 2026 року та на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2026 року по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лев девелопмент кепітал» про стягнення коштів та трьох процентів річних,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальінстю «Лев Девелопмент Кепітал», згідно з яким просила: стягнути з ТОВ «Лев девелопмент кепітал» на свою користь суму основного боргу за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна №СН-2/19-195 від 07.02.2022 у сумі, еквівалентній 59473,45 доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення суду та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за період з 16.10.2024 по 06.06.2025 у сумі, еквівалентній 1142,82 доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення суду.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 07.02.2022 між нею та ТОВ «Лев Девелопмент Кепітал» був укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна № СН-2/19-195, відповідно до п.п. 1.1, 14 попереднього договору від 07.02.2022 сторони зобов`язалися в термін до кінця ІV кварталу 2023 року укласти і належним чином оформити договір купівлі продажу нерухомого майна на умовах і в порядку, визначених зазначеним Попереднім договором.
Сторони узгодили, що основний договір укладається у термін до кінця IV кварталу 2023 року, але не раніше завершення будівництва, прийняття в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку та реєстрації за продавцем права власності на об`єкт нерухомості у встановленому вимогами чинного законодавства України порядку.
Згідно з пунктом 2.1.4. попереднього договору від 07.02.2022 продаж зазначеного об`єкту нерухомості буде вчинено за ціною 1673987,19 грн., з розрахунку 39 231,01 грн. за 1 кв.м.
Пунктом 2.1.5. попереднього договору від 07.02.2022 встановлено, що у випадку, якщо з моменту підписання цього договору до моменту остаточного розрахунку за об`єкт нерухомості відбудеться зміна курсу долара США по відношенню до курсу української гривні за курсом НБУ в сторону збільшення, Продавець вправі проводити перерахунок суми.
На виконання умов попереднього договору від 07.02.2022 позивачкасплатила ціну об`єкту нерухомості по попередньому договору в розмірі 1673987,20 грн., що відповідає повній вартості об`єкта нерухомості.
Водночас, оскількидо кінця 2023 року позивачка не отримала від відповідача жодного повідомлення про укладення основного договору, 08.10.2024 вона звернулася до відповідача з повідомленням, в якому повідомила про розірвання попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна №СН-2/19-195 від 07.02.2022 на підставі пункту 6.9. вказаного договору та заявила вимогу про повернення сплачених грошових коштів на підставі пункту 6.10. вказаного договору.
Однак, відповідач не відреагував на повідомлення від 08.10.2024, не надав відповіді та не перерахував грошові кошти.
У свою чергу, враховуючи пункти 6.9., 6.10 попереднього договору, відповідач зобов`язаний був повернути грошові кошти протягом 5 робочих днів з дати розірвання попереднього договору.
Так, вартість квартири в попередньому договорі, укладеному між нею та відповідачем, була прив`язана до долару США та підлягала оплаті відповідачу в еквіваленті певної суми в доларах США, як встановлено п. 2.1.5. попереднього договору.
Тобто,ціна квартири, визначена в пункті 2.1.4. попереднього договору в гривні, не є остаточною ціною квартири в гривні. Ціна квартири в гривні, визначена в пункті 2.1.4. попереднього договору, залежить від курсу гривні до долару США, встановленому на день кінцевої оплати квартири. У відповідності до формули, вказаної в пункті 2.1.5. попереднього договору, сума грошових коштів в еквіваленті до долару США, яку отримує продавець, залишається незмінною, а сума грошових коштів в гривні може бути більше, у випадку збільшення курсу гривні до долару США.
За вказаних обставин, керуючись принципами справедливості та добросовісності цивільного законодавства, а також застосовуючи звичай ділового обороту щодо визначення вартості квартир на первинному ринку в доларах США, позивачказвернулася з позовною вимогою про стягнення з відповідача суми грошових коштів в еквіваленті суми в доларах США, яка була оплачена нею відповідачу у відповідності з умовами попереднього договору.
На виконання умов договору вона сплатила ціну об`єкту нерухомості по договору в розмірі 1 673 987,20 грн., що відповідає повній вартості об`єкта нерухомості, зазначеній у п. 2.1.4 попереднього договору.
Станом на дату укладення договору (07.02.2022) офіційний курс гривні до долару США, встановлений НБУ, становив 28,1468 грн. за 1 долар США.
Таким чином, вартість квартири, оплачена відповідачу за договором, становила 59473,45 доларів США.
Враховуючи, що дата розірвання попереднього договору 08.10.2024, то відповідач зобов`язаний був повернути кошти до 15.10.2024, включно.
Таким чином, з 16.10.2024у відповідача настало прострочення повернення грошових коштів за попереднім договором.
Враховуючи, що прострочення відповідача настало 16.10.2024, позивачка просила судстягненути з відповідача3% річних за час прострочення з 16.10.2024 по дату подання позову.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08.12.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лев девелопмент кепітал» на користь ОСОБА_1 суму основного боргу за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна № СН-2/19-195 від 07.02.2022 у розмірі 1673987 (один мільйон шістсот сімдесят три тисячі дев`ятсот вісімдесят сім) грн. 20 коп. та 3% річних за період з 16.10.2024 по 06.06.2025 у розмірі 32166 (тридцять дві тисячі сто шістдесят шість) грн. 64 коп.У задоволенні решити позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лев девелопмент кепітал» на користь держави судовий збір у розмірі 8220 (вісім тисяч двісті двадцять) грн. 41 коп.
Додатковим рішенням Голосіївського районного суду від 15.01.2026 заяву адвоката Жука Ростислава Стефановича про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лев девелопмент кепітал» судові витрати в розмірі 6426 (шість тисяч чотириста двадцять шість) грн. 00 коп. Відмовлено в задоволенні решти вимог заяви.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.01.2026 заяву адвоката Тиховліса В.Р. про ухвалення додаткового рішення залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі на рішення, відповідач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що позивачкою було заявлено позовні вимоги до відповідача про стягнення саме доларів США, при цьому позивачка посилалася на ст. 7 ЦК України, тобто як на «звичай ділового обороту», натомість суд, задовольнивши частково позовні вимоги та стягнувши з відповідача суму основного боргу за попереднім договором у розмірі 1673987,20 грн. та три відсотки річних за період з 16.10.2024 по 06.06.2025 у розмірі 32166,64 грн., фактично вийшов за межі позовних вимог, які були заявлені позивачкою при зверненні з позовом.
При цьому, зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що станом на даний час будівництво комплексу житлових будинків, що знаходиться за адресою: м. Київ, Голосіївський р-н, вздовж Лисогірського узвозу навпроти групи будівель № 26-а, триває, вказаний будинок не завершений та не прийнятий в експлуатацію, а відтак строк укладення основного договору між сторонами не настав, тобто відсутній факт невиконання ТОВ «Лев Девелопмент Кепітал» своїх зобов`язань перед ОСОБА_1 за вказаним вище попереднім договором.
В апеляційній скарзі на додаткове рішення відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить додаткове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вирішити питання про розподіл понесених відповідачем судових витрат та стягнути з позивачки на корить відповідача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволениих позовних вимог у розмірі 32,12 % від понесених витрат, а саме 42016,00 грн.
В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що висновки суду першої інстанції про те, що частина послуг, які були надані адвокатом у даній справі «не є видами адвокатської діяльності» або «не можуть бути віднесені до правової допомоги, як окремі послуги», а також про те, що витрати щодо гонорару успіху у розмірі 80770 грн. не відповідають критерію розумності, є безпідставними та такими, що суперечать вимогам цивільного процесуального законодавства та усталеній судовій практиці Верховного Суду.
В апеляційній скарзі на додаткове рішення, позивачка, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати додаткове рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Лев деввелопмент кепітал» судових витрат у розмірі 6426 грн. 00 коп. та в цій частині прийняти нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Лев девелопмент кепітал» судових витрат у розмірі 53 грн. 55 коп.
В обгрунтування апеляційної скарги вказує не неврахування судом першої інстанції того, що весь обсяг правової допомоги, отриманий відповідачем у суді першої інстанції та який підлягає розподілу між сторонами відповідно до принципів оцінки вартості правничої допомоги, зазначених представником відповідача, складає суму 1500 грн. - відповідно один елемент правничої допомоги, отриманий відповідачем, складає суму 1500 грн./9 = 166,67 грн.
При цьому, зазначає, що оскільки судом першої інстанції було задоволено позовні вимоги у розмірі 67,87 % і відмовлено у задоволенні позовних вимог у розмірі 32,13 %, вартість правничої допомоги, яка підлягає стягненню з позивачки на користь відповідача повинна складати суму 53 грн. 55 коп. (166,67 грн. х 32,13%).
В апеляційній скарзі на ухвалу, позивачка, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати на ухвалити додаткове рішення, яким здійснити розподіл судових витрат по справі, зокрема витрат на на професійну правничу допомогу позивачки, зазначених в Акті приймання-передачі наданих послуг № 1 від 30.05.2025 та в Акті приймання-передачі наданих послуг № 2 від 08.12.2025 до договору про надання правничої допомоги № 01/04 від 01.04.2023 у загальному розмірі 85000,00 грн., стягнувши їх з відповідача на користь позивачки пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції неправомірно відмовив позивачці в розподілі судових витрат позивачки на отримання правничої допомоги по справі з підстав відсутності конкретного розміру судових витрат, які підлягають розподілу, оскільки конкретний розмір судових витрат на правничу допомогу був визначений позивачкою в поданих Актах приймання-передачі наданих послуг, а визначення розміру судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача належить до компетенції суду відповідно до частини 2 ст. 141, пункту 6 частини 1 ст. 264 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У судовому засіданні представник позивачки свої апеляційні скарги підтримав та просив задовольнити. Щодо задоволення апеляційних скарг відповідача заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необгрунтованість.
У судовому засіданні представник відповідача підтримав свої апеляційні скарги з викладених у них підстав та просив їх задовольнити. Щодо задоволення апеляційних скарг позивачки заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необгрунтованість.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, додаткового рішення та ухвали в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07.02.2022 між ОСОБА_1 та ТОВ «Лев Девелопмент Кепітал» укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна №СН-2/19-195, відповідно до умов якого сторони зобов`язалися в термін до кінця ІV кварталу 2023 укласти і належним чином оформити договір купівлі продажу (надалі - Основний договір) нерухомого майна на умовах і в порядку, визначених зазначеним Попереднім договором (п. 1.1.)
Пунктом 1.2. попереднього договору встановлено, що нерухомим майном є квартира в комплексі житлових будинків, що буде збудований на будівельному майданчику за адресою: м. Київ, Голосіївський район, вздовж Лисогірського узвозу навпроти групи будівель № 26-а, кадастровий номер земельної ділянки: 8000000000:82:414:0075.
Пунктом 1.4. попереднього договору передбачено, що основний договір укладається у термін до кінця IV кварталу 2023 року, але не раніше завершення будівництва, прийняття в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку та реєстрації за Продавцем права власності на об`єкт нерухомості у встановленому вимогами чинного законодавства України порядку.
Згідно з пунктами 2.1.4., 2.1.5. попереднього договору продаж зазначеного об`єкту нерухомості буде вчинено за ціною 1673987,19 грн. з розрахунку 39231,01 грн. за 1 квадратний метр.
У випадку, якщо з моменту підписання цього договору до моменту остаточного розрахунку за об`єкт нерухомості відбудеться зміна курсу долара США по відношенню до курсу української гривні за курсом НБУ в сторону збільшення, продавець вправі проводити перерахунок суми за наступною формулою: А1 = А0 Х (К1/К0), де А1 - ціна на момент платежу; А0 - ціна на момент укладення договору; К0 - курс долара США до гривні на момент укладення цього договору за курсом НБУ; К1 - курс долара США до гривні на момент здійснення платежу за курсом НБУ.
Пунктом 3.1. попереднього договору встановлено, що на забезпечення виконання зобов`язань згідно цього Договору покупець перераховує продавцю авансовий платіж у розмірі 1673987,19 грн. у наступному порядку: 1673987,19 грн. покупець сплачує на користь продавця до 10 лютого 2022 року (включно).
Пунктами 6.1. - 6.3. попереднього договору встановлено, що сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань згідно цього договору, якщо таке невиконання стало наслідком обставин непереборної сили, що виникли після укладання цього Договору та які сторони не могли ані передбачити, ані попередити розумними заходами.
Обставинами непереборної сили сторони погодилися вважати: повені, землетруси, пожежі та інші стихійні лиха, війну, воєнні дії, акти тероризму страйки, що відповідають вимогам чинного законодавства України, акти центральних органів державної влади, що знаходяться поза розумним контролем сторін (надалі - форс-мажор).
У випадку виникнення обставин, визначених ст. 6.2. цього Договору, сторона, що зазнала їх впливу, повинна негайно за допомогою будь-яких доступних засобів повідомити про такі обставини іншу сторону в максимально стислий строк, направивши письмове повідомлення про настання таких обставин (надалі - Повідомлення про форс-мажор).
Пунктом 6.7. попереднього договору встановлено, що у випадку, якщо сторона, що зазнала дії обставин непереборної сили, не направить або несвоєчасно направить повідомлення про форс-мажор, як це визначено ст. 6.3., ст.6.4. цього договору, така сторона втрачає право посилатися на обставини непереборної сили як на підставу звільнення від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором.
Пунктом 6.9. попереднього договору встановлено, що у випадках, коли обставини, визначені в ст. 6.2. Договором, діють більше 3 (трьох) місяців, або при виникненні таких обставин стає очевидним, що такі обставини будуть діяти більше такого строку, будь-яка сторона має право розірвати цей Договір в односторонньому порядку, шляхом надіслання повідомлення про розірвання в один із способів, визначений розділом 9 цього Договору.
Пунктом 6.10. попереднього договору передбачено, що грошові кошти, перераховані згідно з цим договором за ненадані послуги у зв`язку з наявністю обставин непереборної сили, визначених ст. 6.2. договору, мають бути повернені покупцю протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати дострокового розірвання договору або отримання письмової вимоги покупця.
Пунктом 9.3.4. попереднього договору встановлено, що повідомлення стороні вважається отриманим стороною у день відправлення повідомлення електронною поштою, що підтверджується відповідним електронним записом.
Пунктом 9.4. попереднього договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що належним і допустимим доказом отримання електронного повідомлення, якщо таке було надіслано за допомогою електронної пошти на наступні електронні адреси: зі сторони-1 (продавець): ІНФОРМАЦІЯ_2; зі сторони-2 (покупець):  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до довідки ТОВ «Лев Девелопмент Кепітал» від 09.02.2022 №СН-2/19-195 ОСОБА_1 вчасно та в повному обсязі виконала зобов`язання станом на 07.02.2022 по сплаті авансового платежу в розмірі 1673987,20 грн., відповідно до попереднього договору №СН-2/19-195 купівлі - продажу об`єкта нерухомості.
12.04.2023 ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Лев Девелопмент Кепітал» з запитом щодо повідомлення про стан будівництва у комплексі житлових будинків, що буде збудований на будівельному майданчику за адресою: м. Київ, Голосіївський район, вздовж Лисогірського узвозу навпроти групи будівель №26-а, кадастровий номер земельної ділянки: 8000000000:82:414:0075.
24.04.2023 ТОВ «Лев Девелопмент Кепітал» надало ОСОБА_1 відповідь на зазначений запит, в якому повідомило, що з 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан, який діє в Україні до тепер. У період з 24.02.2022 по квітень - травень 2022 року у м. Києві та Київській області тривали активні бойові дії, бомбардування м. Києва, щоденно тривали повітряні тривоги через загрозу ракетних обстрілів, при цьому повітряні тривоги та загроза ракетних ударів зберігається і по теперішній час. Відтак, через вказані вище обставини (бойові дії та загрози ракетних ударів, повітряні тривоги тощо) будівельні роботи з будівництва будинку АДРЕСА_1 , вздовж Лисогірського узвозу навпроти групи будівель №26-а, кадастровий номер земельної ділянки: 8000000000:82:414:0075 періодично зупинялися, а відтак завершення будівництва та здача будинку в експлуатацію може бути продовжено в силу п. 6.8. договору. Станом на даний час ТОВ «Лев Девелопмент Кепітал» вживає активні дії спрямованих на прискорення підрядними організаціями виконання будівельних робіт у вказаному вище будинку.
28.04.2023 ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Лев Девелопмент Кепітал» з листом, в якому зазначила, що в період з 24.02.2022 по теперішній час вона не отримувала від ТОВ «Лев Девелопмент Кепітал» жодних повідомлень про настання форс - мажорних обставин.
26.05.2023 ТОВ «Лев Девелопмент Кепітал» надало ОСОБА_1 відповідь, в якій зазначило, що строк виконання ТОВ «Лев Девелопмент Кепітал» зобов`язань за договором №СН-2/19-195 не настав. ТОВ «Лев Девелопмент Кепітал» листом від 24.04.2023 належним чином повідомило ОСОБА_1 про настання форс - мажорних обставин.
08.10.2024 ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Лев Девелопмент Кепітал» з повідомленням, в якому повідомила про розірвання попереднього договору №СН-2/19-195 від 07.02.2022 в односторонньому порядку відповідно до п. 6.9., 6.10. зазначеного договору та просила повернути сплачені нею грошові кошти в повній сумі протягом встановленого строку за наданими реквізитами.
Вказане повідомлення також 08.10.2024 було направлено відповідлачу на електрону адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2, яку сторони у п. 9.4. договору погодили для отримання електронного повідомлення.
24.01.2025 ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Лев Девелопмент Кепітал» з вимогою, в якій просила повідомити про причини невиконання п. 6.10. попереднього договору та виконати свої обов`язки з перерахування грошових коштів у відповідності з положеннями договору.
Вказана вимога була отримана ТОВ «Лев Девелопмент Кепітал» 04.02.2025.
Так, згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до частин першої, третьої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Також, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачне частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штарфний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
Таким чином, встановивши, що відповідач повідомив позивачку листом від 24.04.2023 про обставини форс-мажору, а позивачкою на підставі пунктів 6.9, 6.10 Попереднього договору було направлено відповідачу повідомлення від 08.10.2024, в якому вона повідомляла про розірвання попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна № СН-2/19-195 від 07.02.2022 на підставі п. 6.9 вказаного договору та заявила вимогу про повернення сплачених позивачкою грошових коштів на підставі п. 6.10 вказаного договору протягом 5 днів з дня розірвання договору, суд першої інстанції дійшов обгрунтуваного висновку про те, що попередній договір є розірваним внаслідок односторонньої відмови від договору повідомлення позивачки від 08.10.2024 і у відповідача виник обов`язок з повернення коштів на підставі п. 6.10 попереднього договору у розмірі 1673987,29 грн., оскільки саме таку суму та саме в такому грошовому еквіваленті було визначено сторонами у договорі та сплачено позивачкою на користь відповідача.
Крім того, оскільки повідомлення про розірвання договору та необхідність повернення грошових коштів було отримано відповідачем 08.10.2024, проте у строк до 15.04.2024 та станом на день розгляду справи кошти повернуті не були, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що з 16.10.2024 і до часу подання позову до суду (06.06.2025) на суму, зазначену у договорі (1673987,20 грн.), підлягають нарахуванню 3 % річних, розмір яких становить 32166,64 грн. (1673987,20 грн. х 234 дні прострочення х 3%/100/365 = 32166,64 грн.).
Посилання відповідача на те, що при ухваленні рішенні суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, стягнувши з відповідача на її користь суму у гривні, у той час як позивачкою було заявлено позовні вимоги до відповідача про стягнення заборгованості саме у доларах США, колегія суддів вважає безпідставними, адже предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача грошової суми у гривнях, яка відповідає еквіваленту грошової суми у доларах США, що визначається за офіційним курсом долару США до гривні на день платежу станом на дату виконання судового рішення.
Відповідно, при винесенні рішення суд першої інстанції не вийшов за межі позовних вимог, змінивши валюту позову, а лише змінив суму, яка підлягає стягненню, задовольнивши позовні вимоги частково.
Посилання відповідача на те, що станом на даний час будівництво комплексу житлових будинків, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вздовж Лисогірського узвозу навпроти групи будівель № 26-а, триває, вказаний будинок не завершений та не прийнятий в експлуатацію, а відтак строк укладення основного договору між сторонами не настав, тобто відсутній факт невиконання ТОВ «Лев Девелопмент Кепітал» своїх зобов`язань перед ОСОБА_1 за вказаним вище попереднім договором, колегія суддів відхиляє, оскільки строк укладення Основного договору чітко визначений пунктами 1.1 та 1.4 Попереднього договору - до кінця ІV кварталу 2023 року. 
Більш того, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, відповідач вважає заявленими в позові підставами повернення коштів неукладення Основного договору в строк, передбачений Попереднім договором (тобто, п. 3.9 Попереднього договору).
Натомість, правовою підставою позову позивачкою заявлено пункти 6.9 та 6.10 Попереднього договору, а саме: коли обставини форс-мажору діють більше 3 (трьох) місяців, або при виникненні таких обставин стає очевидним, що такі обставини будуть діяти більше такого строку, будь-яка сторона має право розірвати цей Договір в односторонньому порядку, шляхом надіслання повідомлення про розірвання в один із способів, визначений розділом 9 цього договору. 
Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, вірно встановив обставини, які слугували підставою позову, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Також, як вбачається з матеріалів справи, 09.12.2025 представник позивачки звернувся до суду першої інстанції з заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення рішення по справі, яким здійснити розподіл судових витрат по справі, зокрема витрат на професійну правничу допомогу позивачки, зазначених в Акті приймання-передачі наданих послуг № 1 від 30.05.2025 та в Акті приймання-передачі наданих послуг № 2 від 08.12.2025 до договору про надання правничої допомоги № 01/04 від 01.03.2023, стягнувши їх пропорційно з відповідача на користь позивачки.
На підтвердження понесення позивачкою у суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу до заяви було додано: договір про надання правничої допомоги № 01/04 від 01.04.2023, додаток № 1 від 01.04.2023 до договору про надання правничої допомоги, звіт Адвокатського бюро "В`ячеслава Тиховліса" від 30.05.2025, акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 30.05.2025 до договору про надання правничої допомоги № 01/04 від 01.04.2023 (додаток № 1 від 01.04.2023), додаток № 2 від 01.07.2025 до договору про надання правничої допомоги № 01/04 від 01.04.2023, звіт Адвокатського бюро "В`ячеслава Тиховліса" від 08.12.2025, акт приймання-передачі наданих послуг № 2 від 08.12.2025 до договору про надання правничої допомоги № 01/04 від 01.04.2023, докази сплати позивачкою послуг адвоката.
Крім того, 13.12.2025 представник відповідача звернувся до суду пешої інстанції з заявою, в якій просив вирішити питання про розподіл понесених сторонами судових витрат у справі та стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 32,13% від понесених відповідачем судових витрат, а саме 42016,00 грн.
На підтвердження понесення відповідачем у суді перошої інстанції витрат на професійну правничу допомогу до заяви було додано: договір про надання правової (правничої) допомоги № 05/02/2024 від 05.02.2024, додаткову угоду від 03.11.2025 до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 05/02/2024, акт виконаних робіт (надання правової допомоги) від 09.12.2025, згідно з яким загальна вартість представництва інтересів відповідача у суді першої інстанції становить 50000,00 грн., а розмір гонорару успіху - 80770,00 грн., платіжну інструкцію про сплату відповідачем 50000,00 грн.
Так, згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України«Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).
За приписами ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 28.12.2020 по справі №640/18402/19, розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу адвокатом часу.
Разом з тим, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з тим, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07.07.2021 в справі № 910/12876/19.
При цьому, як вказав Верховний Суд у свооїй постанові від 07.11.2019 по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.04.2020 в справі № 922/2685/19.
Таким чином, дослідивши надані відповідачем докази понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, встановивши, що не всі надані адвокатом послуги були необхідними, а розмір витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, враховуючи вимоги розумності і справедливості, подання позивачкою заперечень щодо стягнення витрат, а також те, що позовні вимоги задоволено частково, суд першої інстанції правомірно стягнув з позивачки на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6426 грн. 00 коп.
Посилання відповідача на безпідставність висновків суду першої інстанції про те, що частина послуг, які були надані адвокатом у даній справі «не є видами адвокатської діяльності» або «не можуть бути віднесені до правової допомоги, як окремі послуги», а також про те, що витрати щодо гонорару успіху у розмірі 80770 грн. не відповідають критерію розумності, колегія суддів відхиляє, адже, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення між ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
При цьому, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26.06.2024 у справі №686/5757/23, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у частині третій статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянтів щодо незаконності оскаржуваного додаткового рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом додаткового рішення.
Доводи позивачки про незаконність ухвали про залишення без задоволення заяви представника позивачки про ухвалення додаткового рішення колегія суддів також відхиляє, адже, встановивши, що у прохальній частині вказаної заяви представник позивачки не вказав кокретний розмір судових витрат, які він просить стягнути з відповідача на користь позивачки, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що він позбавлений можливості перевірити розмір судових витрат, за відшкодуванням яких представник позивачки звернувся до суду, перевірити їх розумність та співмірність, а відповідач позбавлений права надати свої заперечення щодо конкретного розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення, додаткового рішення та ухвали суду першої інстанції  - без змін.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лев девелопмент кепітал», подані від його імені та в його інтересах адвокатом Жуком Ростиславом Стефановичем, та  ОСОБА_1 , поданою від її імені та в її інтересах адвокатом Тиховлісом В`ячеславом Романовичем, - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 грудня 2025 року, додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 січня 2026 року та ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2026 року по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лев девелопмент кепітал» про стягнення коштів та 3% річних - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 20 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова