ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/1234/24  Номер провадження 33/814/53/26	Головуючий у 1-й інстанції Назарьова Л. В.  Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М., з секретарем судового засідання Леуською Л.Я., за участі адвоката Хлистуна В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Хлистуна В.В. в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, військовослужбовця
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.
За постановою судді, ОСОБА_1 23 травня 2024 року о 23:39 годині в м. Кобеляки по вулиці Полтавській Полтавського району Полтавської області в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України керував транспортним засобом марки ВАЗ 21093 державний номерний знак НОМЕР_1 , із явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю із порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився.
У поданій апеляційній скарзі адвокат Хлистун В.В. просить скасувати постанову судді, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Посилається на безпідставність зупинки транспортного засобу і як наслідок неналежність та недопустимість зібраних у подальшому доказів.
Вказує, що через упереджене ставлення працівників поліції до ОСОБА_1 , що виразилося у безпідставній зупинці, психологічного тиску, нероз`яснені прав, а також неправильного застосування технічного засобу медпрацівником, ОСОБА_1 під час огляду у лікарні вважав, що йому дають продути той самий пристрій, що був у працівників поліції, тобто алкотестер поліцейських, від якого він відмовився на місці зупинки та вибрав варіант проходити огляд саме в лікарні, іншим більш надійним способом - шляхом відбору та дослідження біологічних зразків.
На переконання сторони захисту, є неприпустимим вважати як таку, що відмовилась від огляду особу, яка прохає чи наполягає на перевірці наявності в своєму організмі алкоголю не газоаналізатором, а іншим передбаченим законодавством способом.
Вказує, що оскільки огляд на місці не проводився, то підстави складання такого акту відсутні, а тому даний документ не несе ніякого доказового значення.
Посилається на те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу за відсутності ОСОБА_2 , порушив право останнього надавати пояснення.
Одночасно в апеляційній скарзі адвокат просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді посилаючись на отримання копії судового рішення на електронну пошту лише 24.02.2025.
Як встановлено апеляційним судом, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 участі в судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 17.02.2025 не брав. Розгляд справи хоч і відбувся за участю адвоката Хлистуна В.В., проте копію постанови останній отримав лише 24.02.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, а саме документа в електронному вигляді «Постанова» від 17.02.2025 (а.с. 162). 
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 лютого 2025 року, є поважними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи копію судового рішення в день прийняття рішення ні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ні адвокат не отримували, а тому з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає за необхідне, поновити адвокату Хлистуну В.В. строк на апеляційне оскарження постанови судді Полтавської області від 17 лютого 2025 року.
27.11.2025 на адресу Полтавського апеляційного суду від адвоката Хлистуна В.В. надійшла заява про припинення повноважень захисника у зв`язку з тим, що договір про надання правничої допомоги ОСОБА_1 розірвано за згодою сторін. 
ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи про адміністративне правопорушення, у судове засідання апеляційного суду, призначене 10.04.2026 року не з`явився, клопотань про відкладення не надавав, що відповідно до ст.294 КУпАП не перешкоджає апеляційному розгляду справи, за таких обставин вважаю за можливе судовий розгляд проводити без участі ОСОБА_1 ..
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.
Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суддя місцевого суду вказаних вимог закону дотримався та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України. Висновок судді ґрунтується на об`єктивних даних, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні.
Диспозиція ч.1 ст.130 КпАП України передбачає відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, зокрема:
– протокол про адміністративне правопорушення від ААД № 750629 від 24.05.2024 року, в якому викладені обставини справи; 
– акт огляду на стан алкогольного сп`яніння із використанням спеціальних технічних засобів, із змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру;
– направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння до КНП «Кобеляцька міська лікарня» від 24.05.2024 року;
– записи із журналу реєстрації медичних оглядів осіб із метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з яких вбачається, що ОСОБА_1 доставлений до медичного закладу 24 травня 2024 року о 00:25 годині,
– акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 22, зі змісту якого встановлено, що під час перебування ОСОБА_1 в медичному закладі в нього прискорене дихання, млява міміка, наявні тремтіння повік, язика, пальців рук, наявний запах алкоголю із порожнини рота;
– відеозаписи з нагрудної бодікамери. 
Ці докази є належними, допустимими та достатніми на підтвердження вини ОСОБА_1 у відмові, як водія, від проходження у встановленому законом порядку огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.
На відеозапису, долученого до матеріалів справи, зафіксовані обставини та причини зупинки транспортного засобу ВАЗ 21093 номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .. При цьому, будь-яких зауважень чи заперечень стосовно того, що зупинка транспортного засобу була незаконною водій ОСОБА_1 не заявляв. Поліцейськими, під час спілкування з водієм, було виявлено у нього ознаки алкогольного сп`яніння, неодноразово запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі. Проте ОСОБА_1 відмовлявся спілкуватися з працівниками поліції та постійно комусь телефонував. В подальшому, на чергову пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 повідомив про бажання пройти огляд у медичному закладі. В медичному закладі лікар неодноразово пропонує пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою алкотестеру, але ОСОБА_1 , не пояснюючи причини відмови пройти такий медичний огляд, наполягає на тому, щоб у нього відібрали біологічні зразки, а саме кров. Оскільки ОСОБА_1 фактично відмовився від проходження огляду у медичному закладі на стан алкогольного сп`яніння поліцейські склали протокол про адміністративне правопорушення, зміст якого було доведено до відома ОСОБА_1 , а також останньому роз`яснено його права та обов`язки. 
Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку водія транспортного засобу та поліцейських, які склали матеріали протоколу про адміністративне правопорушення.
Доводи апелянта щодо незаконної зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції не знайшли свого підтвердження апеляційним судом, оскільки з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху України, питання поважності чи неповажності причин зупинки автомобіля поліцейськими у зв`язку з порушенням вимог Правил дорожнього руху не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, а відтак вирішення цього питання не може бути підставою для скасування постанови суду.
Також, в матеріалах справи міститься копія постанови серії ЕНА №2221260 від 24.05.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої водій керуючи автомобілем не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, під час руху не користувався ременем безпеки, чим порушив п.2.3.в та п.9.2.б ПДР України. Крім того, жодних зауважень чи заперечень щодо зупинки транспортного засобу водій ОСОБА_1 не заявляв, не міститься відповідних відомостей і протокол про адміністративне правопорушення. 
Посилання сторони захисту на практику Європейського суду з прав людини та твердження про те, що всі здобуті поліцейськими у цій справі докази є недопустимими доказами в силу правового принципу «плодів отруєного дерева» є неспроможним, оскільки надані поліцейськими докази стосуються обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та зібрані з дотримання вимог процесуального закону, отже є належними і допустимими.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що працівниками поліції не роз`яснено права та обов`язки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, положення статті 268 КУпАП, тим самим допущено порушення його права на захист, на переконання апеляційного суду, є надуманими.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення, у тому числі з правами та обов`язками, передбаченими ст. 63, ст. 268 КУпАП. Будь - яких зауважень ОСОБА_1 не заявляв. До того ж, відеозаписом зафіксовано, що працівниками поліції роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки.
Твердження сторони захисту про упереджене ставлення та психологічний тиск з боку поліцейських стосовно ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені доказами.
Під час апеляційного розгляду не встановлено порушень працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП, у тому числі порядку проведення процедури огляду на стан сп`яніння.
Що стосується доводів апелянта щодо порушення лікарем порядку проведення медичного огляду, то суд вважає їх неспроможними з огляду на таке.
Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів стану алкогольного сп`яніння регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р. № 1452/735 (далі за текстом Інструкція).
Зазначеною Інструкцією визначено, що огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько- акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Обов`язковим проведенням лабораторних досліджень є визначення стану наркотичного засобу або психотропної речовини. В даному випадку в ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а тому лікар мав право провести огляд за допомогою алкотестеру.
Згідно п. 14 розділу ІІІ Інструкції обов`язкове дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю передбачено тільки у разі якщо пацієнт перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами. Оскільки ОСОБА_1 перебував у свідомому стані, що підтверджується всіма наявними в матеріалах цієї справи медичними документами, лікар діяв в межах, визначених медичними протоколами та Інструкцією. Отже, ці доводи не відповідають фактичним обставинам справи.
Так, прибувши до медичного закладу для проходження огляду, лікарем, відповідно до вимог Інструкції, було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд за допомогою технічного засобу, на що ОСОБА_1 повідомив, що відмовляється. 
Наведене свідчить, що ОСОБА_1 свідомо відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим не дотримався вимог п. 2.5 ПДР
Та обставина, що ОСОБА_1 наполягав на відібранні біологічних зразків, з метою його лабораторного дослідження, не спростовує правильний висновок суду про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння належним чином зафіксована, підтверджується сукупністю доказів, які учасниками справи не спростовані, а дії поліцейських не суперечать вимогам ст. 266 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що розгляд справи проведено без участі ОСОБА_1 , що призвело до порушення його прав, апеляційний суд відхиляє. Матеріали справи містять підтвердження, що ОСОБА_1 повідомлявся про дату та час судових засідань та стороною захисту неодноразово подавалися клопотання про відкладення розгляду справи.
Розгляд суддею справи за відсутності ОСОБА_1 не вплинув на висновок судді про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Окрім того, ОСОБА_1 скористався правом залучити адвоката задля отримання правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
При цьому, враховується те, що апеляційним судом, шляхом проведення апеляційного розгляду було поновлено право особи бути присутнім в судовому засіданні, надавати пояснення з приводу обставин справи про адміністративне правопорушення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи. Однак наданими правами ОСОБА_1 не скористався у зв`язку з неявкою у судове засідання до суду апеляційної інстанції, будучи належним чином повідомленим про дату й час розгляду справи в апеляційному суді.
Інші доводи апелянта не вказують на істотні порушення законодавства, що перешкодили чи могли перешкодити суду винести закону та обґрунтовану постанову.
З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його винуватість у вчиненні даного правопорушення підтверджується сукупністю наявних у справі, належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності не викликають.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були беззаперечними підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, вимогам ст.ст. 33, 34 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню, особі правопорушника та не містить його альтернативних видів.
Постанова судді суду першої інстанції відповідає вимогам Закону, істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування судового рішення не встановлено.
Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що судом першої інстанції прийнято законне рішення, а підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити адвокату Хлистуну В.В. строк на апеляційне оскарження постанови судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 лютого 2025 року. 
Апеляційну скаргу адвоката Хлистуна В.В. в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 лютого 2025 року щодо  ОСОБА_1 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду В.М. Герасименко