Справа № 161/6640/25 	Головуючий у 1 інстанції: Шестернін В. Д. 	
Провадження № 22-ц/802/321/26  	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Шевчук Л. Я.,
суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,
секретар с/з Прядун Ю. В.,
з участю:
представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 ,
представника відповідача ОСОБА_4 – ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_6 через свого представника ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, який обґрунтувала тим, що 23 грудня 2021 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого вона (позикодавець) передала у власність ОСОБА_2 (позичальнику) 447 200 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 23 грудня 2023 року.
Однак позичальник ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором позики належним чином не виконав.
Позивач також зазначала, що виконання зобов`язань позичальника за договором позики було забезпечене порукою ОСОБА_4 на підставі договору поруки, укладеного 23 грудня 2023 року між ОСОБА_6 (позикодавець), ОСОБА_2 (позичальник) та ОСОБА_4 (поручитель).
Покликаючись на зазначені обставини та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, ОСОБА_6 просила суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_4 у свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 400 700 доларів США та судові витрати по справі.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2025 року у цій справі позов ОСОБА_6 задоволено.
Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики у розмірі 400 700 доларів США.
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 6 056 грн.
Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 6 056 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_6 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 через свого представника Ходачинську Ю. Ю. подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Ходачинська Ю. Ю. та представник відповідача ОСОБА_4 – адвокат Габрильчук Є. В. апеляційну скаргу підтримали, просили апеляційну скаргу задовольнити, представник позивача ОСОБА_6 – адвокат Карпук А. С. апеляційну скаргу заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Позивачка ОСОБА_6 , відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у судове засідання не з?явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , подану представником Ходачинською Ю. Ю., слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов`язання по поверненню грошових коштів за договором позики, виконання зобов`язання за договором позики було забезпечено порукою ОСОБА_4 , а тому суд стягнув солідарно з відповідачів в користь позивачки заборгованість за договором позики у розмірі 400 700 доларів США.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною 1 статті 10, частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За матеріалами справи судом встановлено, що 23 грудня 2021 року між ОСОБА_6 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) був укладений договір позики, за умовами якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти у розмірі 447 200 доларів США, що в національній валюті станом на 23 грудня 2021 року згідно середньоденного курсу комерційних банків складає 12 074 400 грн, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику у визначений договором строк (а. с. 5 зворот, 6).
За умовами договору позики сума позики складає 447 200 доларів США (пункт 1); позика передається позикодавцем позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами цього договору готівкою (пункт 2); належним чином підписаний договір є доказом передання грошових коштів від позикодавця до позичальника виключно в доларах США (пункт 9.1); позика надається без нарахування процентів за користування позикою (пункт 3); позичальник здійснює повернення позики з 23 січня 2022 року щомісячними рівними частинами, але не менше 7 800 доларів США, або ж одноразовим платежем в повному розмірі позики шляхом передачі готівки особисто позикодавцю (пункт 5); позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики до 23 грудня 2023 року (пункт 5.5); позичальник зобов`язується повернути позикодавцю 193 600 доларів США до 23 грудня 2022 року (пункт 7.1); 146 800 доларів США до 23 червня 2023 року (пункт 7.2); 106 800 доларів США до 23 грудня 2023 року (пункт 7.3); повернення позики підтверджується розпискою позикодавця, так як і часткове погашення позики (пункт 5.6).
23 грудня 2021 року між ОСОБА_6 (позикодавець), ОСОБА_2 (позичальник) та ОСОБА_4 (поручитель) був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель поручається перед позикодавцем за виконання позичальником своїх зобов?язань за договором позики від 23 грудня 2021 року в повному обсязі і солідарно відповідає перед позикодавцем за порушення зазначеного зобов`язання позичальником (боржником) (а. с. 7).
Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 повернув позивачці ОСОБА_6 частину грошових коштів за договором позики у розмірі 46 500 доларів США, у зв?язку з чим 29 вересня 2025 року представник позивачки ОСОБА_7 – адвокат Карпук А. С. подав суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначив, що позичальник виконав свої зобов?язання по поверненню грошових коштів за договором позики на суму 46 500 доларів США.
Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.  Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.  На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Як передбачено частиною 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.  У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.  Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.  Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.  Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.  Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.  Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.  Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.  Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини 1, 2 статті 554 ЦК України).
За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона – позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона – позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів – робити відповідні правові висновки.
Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16.
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Як передбачено частинами 1, 2 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Разом з тим стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010).
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 ЦК України).
Як передбачено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Звертаючись до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики, ОСОБА_6 у своїй позовній заяві зазначала, що 23 грудня 2021 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого вона надала ОСОБА_2 у позику грошові кошти у розмірі 447 200 доларів США. Позивачка також зазначала, що 23 грудня 2021 року між нею (позикодавець), ОСОБА_2 (позичальник) та ОСОБА_4 (поручитель) був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель поручилася перед позикодавцем за виконання позичальником своїх зобов?язань за договором позики від 23 грудня 2021 року в повному обсязі і солідарно відповідає перед позикодавцем за порушення зазначеного зобов`язання позичальником (боржником).
На підтвердження своїх доводів позивачка надала суду договір позики та договір поруки (а. с. 5 зворот-7).
Представник позивачки ОСОБА_7 – адвокат Карпук А. С. подав суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначив, що позичальник ОСОБА_2 свої зобов?язання за договором позики виконав частково та повернув борг у розмірі 46 500 доларів США, у зв`язку з чим представник позивачки просив суд стягнути з відповідачів у користь позивачки заборгованість за договором позики у розмір 400 700 доларів США (447 200 доларів США - 46 500 доларів США).
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов?язання за договором позики належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 400 700 доларів США.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 (позичальник) і ОСОБА_4 (поручитель) боргу за договором позики у розмірі 400 700 доларів США.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що за договором позики сума боргу складає лише 160 000 доларів США, решту боргу було повернуто позичальником ОСОБА_2 позикодавцю ОСОБА_7 .
Будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин сторона відповідача суду не надала, хоча відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того за умовами договору позики повернення позики підтверджується розпискою позикодавця.
Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_4 не надали суду розписок позикодавця ОСОБА_7 про повернення їй грошових коштів за договором позики.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність судового рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2025 року у цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 

Судді