Провадження № 2/641/190/2026 	Справа № 641/9752/21 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 квітня 2026 року м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова в складі:
головуючого - судді Музиченко В.О.
за участю секретаря - Микитюк В.П.,
представника позивача – Підлужного М.М.,
відповідача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 
розглянувши відкритому судовому засіданні в м. Харкові, цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, - 

ВСТАНОВИВ:

КП «Харківські теплові мережі» звернулося до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання та з урахуванням уточненої позовної заяви просить суд: стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 69569 грн. 82 коп. та судові витрати.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Однак, в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання належним чином не здійснюють, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість за період з 01.04.2017 року по 01.11.2021 року у розмірі 69569,82 грн. 
Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути виниклу заборгованість з відповідачів, а також стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.10.2023 року заочне рішення ухвалене у вказаній цивільній справі, скасовано та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
20.11.2023 року представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Савченко В.С. подано відзив на позов в якому представник зазначила, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності, відлік якого має рахуватись з 10.12.2018 року. Позивачем подано позовну заяву до усіх зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, проте ОСОБА_2 з 14.08.2014 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Після укладення шлюбу з ОСОБА_8 вона переїхала проживати до свого чоловіка. З 14.08.2014 року по 05.03.2022 року ОСОБА_2 постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2 . У березні 2022 року відповідач разом з чоловіком, дітьми та батьками чоловіка виїхала до м. Полтава, де стала на облік як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 . 31.10.2023 року ОСОБА_2 знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Просила у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити. 
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.03.2024 року провадження у справі зупинено до набранням законної сили рішення у справі № 641/7233/23 за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: КП «Харківські теплові мережі» про встановлення факту, що має юридичне значення. 
Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 18.07.2025 року відновлено провадження у справі.
Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 18.12.2025 року задоволено клопотання представника відповідача про допит свідків.
18.01.2026 року представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог.
08.04.2026 року відповідачем ОСОБА_1 подані письмові пояснення в яких вона зазначила, що в поданій уточненій позовній заяві позивачем також пропущений строк позовної давності, який має рахуватись не з 01.04.2017 року, а з 10.12.2018 року. Також позивачем невірно зроблений розрахунок заборгованості, так з 01.04.2017 по жовтень 2021 р. він становить 35148,95 грн., а з листопада 2018 по жовтень2021 року становить 23116,05, також позивачем не враховано здійснені відповідачами оплати. Позовну заяву подано до усіх осіб, які зареєстровані в житловому приміщенні. Вважає, що у даній справі має бути застосовано або персональну відповідальність до кожного відповідача, окрім ОСОБА_2 , оскільки вона з 14.08.2014 р. не проживає за зареєстрованим місцем проживання або солідарне стягнення відповідно до кожної родини, яка зареєстрована у квартирі, оскільки фактично у квартирі були зареєстровані особи з двох родин ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . 
08.04.2026 року представником відповідача ОСОБА_2 – адвокат Савченко В.С. подані письмові пояснення в яких зазначено, що у відношенні нарахувань за період з 01.04.2017 року по 10.12.2018 року сплив 3-річний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України. КП «ХТМ» до заяви про зменшення позовних вимог надає розрахунок заборгованості за період з квітня 2017 по жовтень 2021 року, з якої слідує, що нараховані суми за постачання теплової енергії (опалення) з квітня 2017 по жовтень 2021 року складають 35 148, 95 грн., а сплачені з квітня 2017 по жовтень 2021 року суми становлять 28 328,67 грн. Тобто, сума боргу за опалення з квітня 2017 по жовтень 2021 року становить 6 820,28 грн. (35 148, 95 грн. (колонка № 3) - 28 328,67 грн. (колонка № 6) = 6 820,28 грн.) Якщо застосувати строк позовної давності у 3 роки, то нараховані суми за постачання теплової енергії (опалення) з листопада 2018 по жовтень 2021 року складають 23 116, 05 грн. (колонка № 3), а сплачені з листопада 2018 по жовтень 2021 року суми (колонка № 6) становлять 13 142,68 грн., відповідно сума боргу за постачання теплової енергії (опалення) з листопада 2018 по жовтень 2021 року становить 9 973,37 грн. (23 116, 05 грн. (колонка № 3) - 13 142,68 грн (колонка № 6) = 9 973,37 грн. З наведеного слідує, що нарахування за опалення за період квітень 2017 – жовтень 2021 року становить 35 148, 95 грн., з листопада 2018 по жовтень 2021 року складають 23 116, 05 грн., а не 69 569,82 грн., про які заявляє позивач. А також позивачем не враховано здійснені відповідачами оплати. КП «ХТМ» подано позовну заяву до всіх зареєстрованих у житловому приміщенні осіб про солідарне стягнення заборгованості. Вважає, що у даній справі має бути застосовано: або персональну відповідальність до кожного відповідача, окрім ОСОБА_2 , оскільки вона з 14.08.2014 року не проживає за зареєстрованим місцем: АДРЕСА_1 ; або солідарне стягнення відповідно до кожної родини, яка була зареєстрована у квартирі за період у який нараховується стягнення, оскільки фактично у квартирі були зареєстровані особи з двох родини: перша родина складається з: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , друга родина складається з: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 . Як зазначалось у відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 з 14.08.2014 року, у зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_8 переїхала до свого чоловіка та постійно з 14.08.2014 року по березень 2022 року проживала з його родиною за адресою: АДРЕСА_2 , а з березня 2022 року, у зв`язку з військовим станом оголошеним в Україні та агресією рф проти України, ОСОБА_2 разом з чоловіком і дітьми виїхала до м. Полтави, та отримала довідку внутрішньо перемішеної особи і з 2022 року ОСОБА_2 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , на підтвердження чого до суду були надані відповідні документи. Також до суду надаю копії медичних документів з пологових будинків, які свідчать, що ОСОБА_2 у 2015 році та у 2021 році, у період вагітності при народженні дітей зверталась до пологового будинку/пологового відділення за місцем фактичного проживання АДРЕСА_2 . 
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Зазначив, що позовна заява подана в межах строку позовної давності, реєстрація відповідача ОСОБА_2 у житловому приміщенню є підставою для нарахування вартості наданих комунальних послуг. 
Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували з підстав, викладених у письмових поясненнях. Просили у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити.
Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини.
З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачі – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована за вказаною адресою до 31.10.2023 року.
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
У відповідності до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Відповідно до пп. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі – Постанова №630), споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.
Відповідно до п. 18 Постанови № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 р. № 1407 Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова.
Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Згідно п. 5 ч. 1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово - комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
За положенням ч. 1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Відповідно до п.п. 18, 20, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання, холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005р.№ 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.
Враховуючи викладене, споживач зобов`язаний оплатити отримані ними житлово -комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово -комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Діючим законодавством України не передбачено випадків, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідача від оплати за фактично надані послуги.
При вирішення даної справи, суд враховує правові позиції Верховного Суду України у постанові від 20.04.2016 року справа № 6-2951цс15, Верховного Суду у постанові від 27.02.2019 року справа № 334/2789/15-ц.
Таким чином, відповідачі є споживачами житлово - комунальних послуг, які надає КП «Харківські теплові мережі».
На підтвердження факту, що відповідач ОСОБА_2 не отримувала послуги, які надавало КП «ХТМ» за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач надала суду: копію свідоцтва про укладення шлюбу з ОСОБА_8 від 16.08.2014 р., серії НОМЕР_1 ; свідоцтво про народження ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_2 ; свідоцтво про народження ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_3 ; довідку від 25.03.2022 року про взяття ОСОБА_2 на облік внутрішньо переміщеної особи № 1602-5000497317; довідку від 25.03.2022 року про взяття ОСОБА_11 на облік внутрішньо переміщеної особи № 1602-5000498606; довідку від 25.03.2022 року про взяття ОСОБА_12 на облік внутрішньо переміщеної особи № 1602-5000497967; акт на підтвердження факту проживання фізичної особи ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 за період з 14 серпня 2014 року по 05 березня 2022 року від «17 » жовтня 2023 року, складений власниками квартири ОСОБА_13 , ОСОБА_14 в присутності свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ; довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою: АДРЕСА_2 від 12.10.2023 р. в якій зазначено, що за вищевказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; копію заяви ОСОБА_2 адресованою Головному лікарю КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 5» від 05.12.2014 року з проханням дозволити медичне обслуговування у вказаній поліклініці; копію обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні в яких зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; копію довідки КНП «Міський клінічний пологовий будинок № 2» імені М.Х. Гельферіха» Харківської міської ради від 04.10.2021 року, в якій зазначено, що ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ; копії виписки про новонародженого від 08.10.2021 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Міський клінічний пологовий будинок № 2 імені М.Х. Гельферіха» Харківської міської ради. 
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (введено в дію з 01 травня 2019 року), встановлено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до частин 1, 6 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Разом з цим, частиною 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором.
За положенням п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII виконавець комунальної послуги зобов`язаний розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів, у визначених законом випадках - управителів, і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг.
Також, за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. Дієздатні особи, які проживають та\або зареєстровані у житлі споживача користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (пункт 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
З огляду на викладене, нести витрати по оплаті наданих житлово-комунальних послуг зобов`язані не тільки власники квартири, а й особи місце проживання яких, у цій квартирі, зареєстровано у встановленому порядку.
За клопотанням представника відповідача в судовому засіданні також були допитані свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які пояснили, що відповідач ОСОБА_2 їх невістка, вона стала проживати в їх квартирі за адресою: АДРЕСА_2 з серпня 2014 року, коли уклала шлюб з їх сином. Потім у них народились діти та вони всі разом проживали у вказаній квартирі.
Суд приймає до уваги показання свідків, оскільки вони не суперечать наявним у матеріалах справи письмовим доказам та узгоджуються з ними.
Також відповідач ОСОБА_2 зверталась до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення та просила суд встановити факт проживання за адресою: АДРЕСА_2 за період з 14.08.2014 року по 05 березня 2022 року. 
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.09.2024 року у задоволенні заяви відмовлено. Постановою апеляційного суду Харківської області від 10.07.2025 року, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова скасовано. Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: КП «Харківські теплові мережі» про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без розгляду, оскільки встановлення факту проживання необхідно заявнику для вирішення на свою користь спору з КП «ХТМ» про стягнення заборгованості по іншій справі, тому факт, про встановлення якого просила ОСОБА_2 не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право.
Відповідачем ОСОБА_2 надані докази на підтвердження факту не проживання за адресою реєстрації, однак з наданих документів неможливо точно встановити чи непроживання було постійним (триваючим) чи періодичним. До 31.10.2023 року відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована на адресою: АДРЕСА_1 , тобто майже 9 років відповідач не знімалась з реєстраційного обліку за вказаною адресою та не реєструвалась за адресою місця проживання АДРЕСА_2 , яке вона називала своїм фактичним місцем проживання. Доказів сплати комунальних послуг за вказаною адресою ОСОБА_2 не надано.
Також матеріали справи не містять відомостей, що ОСОБА_2 зверталась до КП «ХТМ» з заявами про зміну фактичного місця проживання; належного документального підтвердження проживання за іншою адресою у спірний період. 
Відповідач ОСОБА_2 за умови не проживання у квартирі та не користування послугами, які надає КП «Харківські теплові мережі», зобов`язана була проінформувати про це позивача як виконавця комунальних послуг. Однак доказів, що вона виконала такий обов`язок, суду не надано, а тому позивачем законно нараховувалися кошти за послуги з теплопостачання, в тому числі і на ОСОБА_2 . 
При цьому суд не враховує аргумент представника відповідача, що непроживання відповідача за адресою реєстрації, за якою стягується заборгованість за теплопостачання, звільняє його від обов`язку сплачувати за дані комунальні послуги, що безпосередньо спростовується положеннями п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Ця норма закону позбавляє права споживача на неоплату вартості комунальних послуг у вигляді постачання теплової енергії у разі їх невикористання за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні. Отже, оплата послуг з постачання теплової енергії покладається на всіх споживачів незалежно від фактичного користування житлом.
На підставі викладеного, заперечення проти позову відповідача ОСОБА_2 з підстав не проживання за адресою надання комунальних послуг та відповідно неможливістю отримання цих послуг є безпідставними та необґрунтованими.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З матеріалів справи встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем за період з 01.04.2017 року по 01.11.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 69569,82 грн.
Розмір заборгованості підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. Заперечення відповідачів проти розрахунку позивача суперечать наявним у справі доказам. Розрахунок заборгованості позивачем виконаний вірно з урахуванням надходження усіх оплат.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі просять застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається.
При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).
Враховуючи, що з 12.03.2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину, позовні вимоги з 01.04.2017 року заявлені в межах строку позовної давності.
Таким чином, позовні вимоги, викладені позивачем в уточненій позовній заяві заявлені в межах строку позовної давності.
Щодо визначення персональної відповідальності для кожного.
Згідно із ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Відповідно до статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що гуртуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Нормами ч. 1 ст. 544 ЦК України передбачено, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.
Нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений солідарний обов`язок споживачів послуг, відповідно співвласників майна, з оплати за такі послуги, співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування, право зворотної вимоги - регрес, в частині, яка відповідає його частці у спільній власності.
Якщо хтось зі співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими.
Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц та у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15.
Якщо один з відповідачів самостійно виконає обов`язок щодо сплати заборгованості, в подальшому він має право вимагати від інших осіб, які зареєстровані у житловому приміщенні компенсувати йому сплачену вартість цих витрат, відповідно до їх частини.
Законодавчі норми передбачають солідарний обов`язок споживачів житлово-комунальних послуг з оплати за їх надання, а тому у разі виконання солідарного обов`язку одним із боржників, інший зобов`язаний відшкодувати такі витрати.
Отже, з огляду на солідарний обов`язок власників та зареєстрованих осіб у вказаній квартирі як споживачів житлово-комунальних послуг (у розумінні Законів №1875-IV від 24 червня 2004 року та №2189-VIII від 9 листопада 2017 року), позивач як кредитор має право вибору звернутися з вимогою про стягнення заборгованості як до усіх боржників так і до будь-кого з них окремо.
Позивач скористався своїм правом на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості на надані послуги з усіх зареєстрованих у житловому приміщенні осіб в солідарному порядку, тому визначати персональну відповідальність для кожного з відповідачів у суду відсутні підстави, оскільки суперечать положенням діючого законодавства. 
Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконали, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь КП "Харківські теплові мережі" заборгованості за оплату послуг з опалення та постачання гарячої води за період з 01.04.2017 року по 01.11.2021 року у розмірі 69569,82 грн.
Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовились від послуг, які надавало їм КП «Харківські теплові мережі», то у них виник обов`язок сплатити ці послуги.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 4, 10-13, 76-81, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - задовольнити.
Стягнути з солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 на користь КП „Харківські теплові мережі” суму заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання за період з 01.04.2017 року по 01.11.2021 року в загальному розмірі 69569 (шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 82 коп.
Стягнути в рівних частках з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 на користь КП „Харківські теплові мережі” судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач – Комунальне підприємства «Харківські теплові мережі», код ЄДРПОУ 31557119, м. Харків, вул. Мефодіївська,11.
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: відомості відсутні, згідно відповіді ДФС, зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення виготовлений 13.04.2026 року.

Суддя В.О.Музиченко