ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 р.	Справа № 520/12573/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,
представників сторін : позивача - Шрамко І.С., відповідача - Гундар Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2025, головуючий суддя І інстанції: Чудних С.О., м. Харків, повний текст складено 18.11.25 року по справі № 520/12573/25
за позовом Фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 
до  Головного управління ДПС у Харківській області   
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту – ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту – ГУ ДПС у Харківській області, відповідач, контролюючий орган), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 28.08.2024 року № 00484980707.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність винесеного контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 28.08.2024 № 00484980707 (далі – ППР), яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у загальному розмірі 3990181,45 грн за порушення вимог пунктів 1, 2 та 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР (далі по тексту – Закон № 265/95-ВР), оскільки приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми податкового законодавства, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки, жодним чином не обґрунтувавши, що саме зумовило необхідність проведення перевірки, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, а також не вказав чітку мету перевірки, що має наслідком визнання протиправними рішення, прийняті за наслідками такої перевірки.
Звернув увагу, що у запиті від 12.07.2024 відповідач виклав вимогу про надання документів за період діяльності з 01.01.2024 по 12.07.2024, однак перевірка даних за минулий період носить характер документальної перевірки, а тому такі дії не можуть вчинятися в межах фактичної перевірки та у подальшому слугувати підставою для застосування штрафних санкцій.
Просив врахувати, що пункт 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР передбачає відповідальність або (1) за проведення розрахункових операцій через РРО, але не на повну суму вартості проданих товарів або (2) за не проведення операцій через РРО взагалі або (3) за не видачу розрахункового документу, що доводить розрахункову операцію. Разом з цим, із розрахунку до спірного ППР взагалі не можливо встановити, за яке саме із наведених порушень до ФОП ОСОБА_1 було застосовано штрафні санкції, що не може вважатись обґрунтованим.
По суті виявленого порушення зазначив, що висновок контролюючого органу про проведення ФОП ОСОБА_1 розрахункової операції з продажу товарів без застосування РРО/ПРРО є таким, що не відповідає дійсності, так як у матеріалах перевірки є фіскалізований чек, відсканувавши QR- код на якому відбувається перенаправлення на веб-портал сайту ДПС України «Пошук фіскального чеку». Тобто, контрольна розрахункова операція була фіскалізована.
Щодо висновків ГУ ДПС у Харківській області про проведення розрахункових операцій з продажу товарів без видачі відповідних розрахункових документів (фіскальних чеків) наполягав, що застосування штрафу у разі технічної помилки у номері будинку при реєстрації РРО, яка не вплинула на фактичне здійснення розрахункових операцій і не була спрямована на ухилення від оподаткування, є надмірним та необґрунтованим.
З посиланням на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27.11.2023 по справі № 420/11790/22, наполягав, що відсутність елементу змісту (незначний недолік) у розрахунковому документі, який у повному обсязі надає можливість не тільки відтворити, зрозуміти та ідентифікувати розрахункову операцію за місцем її проведення не приховуючи її сутність за допомогою реєстратора розрахункових операцій, а і підтвердити її виконання, не може бути правовою підставою для притягнення такого платника за пунктом 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР. Не зазначення назви господарської одиниці в розрахунковому документі не змінює встановленого факту придбання товару покупцем у визначеного продавця, оскільки чек підтверджують виконання розрахункової операції.
З огляду на те, що із наявного у матеріалах перевірки фіскального чеку можливо ідентифікувати назву суб`єкта господарювання, дату покупки, номер чека, загальну суму, продавця, вид товару, його найменування, кількість тощо, наполягав на відсутності у діях платника податку будь-яких ознак протиправності. 
Необґрунтованим, на переконання позивача, є і припущення відповідача про неведення ФОП ОСОБА_1 обліку товарних запасів у порядку, встановленому законодавством, оскільки позивач є платником податку 2 групи і не здійснює господарську діяльність з продажу технічно складних побутових виробів, а тому на нього взагалі не може бути покладено обов`язок із ведення обліку товарних запасів.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 по справі № 520/12573/25 адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 28.08.2024 року № 00484980707.
Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області у розмірі 12112,00 (дванадцять тисяч сто дванадцять ) грн 00 коп.
Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, неповне з`ясування обставин у справі та не надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 у справі № 520/12573/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про відсутність у діях контролюючого органу ознак протиправності, оскільки під час проведення відповідачем фактичної перевірки було встановлено порушення позивачем пунктів 1, 2 та 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР, що правомірно мало наслідком винесення податкового повідомлення-рішення від 28.08.2024 № 00484980707.
Пояснив, що перед початком перевірки посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві була проведена контрольна розрахункова операція з придбання велокомп`ютера Sigma ROX 12.1 з GPS-навігатором за ціною 15 487,45 гривень. Проте, ПРРО № 4000369300, через який проведено дану розрахункову операцію, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а не за адресою : АДРЕСА_2 , за якою проведена фактична перевірка, а відтак, наявні підстави для твердження про використання ФОП ОСОБА_1 у спірних правовідносинах незареєстрованого РРО/ПРРО, що є порушенням пункту 2 статті 13 Закону № 265/95-ВР.
Крім того, форма та зміст фіскального чеку, який був виданий посадовим особам ГУ ДПС у м. Києві, не відповідає встановленій Положенням про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13 (далі – Положення № 13) формі, зокрема, відсутній фіскальний номер чека, що не може вважатись правомірним.
З приводу не ведення позивачем у встановленому законодавством порядку обліку товарних запасів зауважив, що під час проведення перевірки було придбано велокомп`ютер Sigma ROX 12.1 з GPS-навігатором, який у розумінні постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2017 № 231 «Про затвердження Переліку груп технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій» (далі – Перелік № 231) відноситься до коду – 8526 91 20 90, та є технічно складним побутовим товаром, що підлягає гарантійному ремонту. Отже, підлягає відповідному обліку.
Що стосується наданого позивачем експертного висновку, відповідно до якого велокомп`ютер Sigma ROX 12.1 EVO відноситься до коду 9029 20 31 90, наголосив, що предметом дослідження експерта був велокомп`ютер Sigma ROX 12.1 EVO, тоді як під час проведення перевірки було придбано велокомп`ютер Sigma ROX 12.1 з GPS-навігатором, що не є тотожним.
Позивач, у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти викладених у ній доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Стверджував, що контрольна розрахункова операція була фіскалізована і матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження зворотного. Таким чином, ФОП ОСОБА_1 проведено контрольну розрахункову операцію через ПРРО на повну суму вартості проданих товарів, що спростовує висновки контролюючого органу про допущення в цій частині порушень.
Щодо відсутності у фіскальному чеку на суму 15 487,45 грн фіскального номеру зазначив, що після відсканування фіскального чеку, який міститься в матеріалах справи, відбувається перенаправлення до загальнодоступного інформаційно-довідкового ресурсу ДПС України з інформацією щодо проведеної розрахункової операції та електронною копією чеку від 12.07.2024. Як вбачається з вказаного ресурсу, електронна копія чеку від 12.07.2024 містить фіскальний номер “ЧЕК ФН CJU9ikKP-bI ВН 5400 онлайн”. При цьому, у паперовому фіскальному чеку теж вказано номер “CJU9ikKP-bI”. Отже, фіскальний чек від 12.07.2024, який міститься в матеріалах справи, містить реквізити, які дозволяють визнати його розрахунковим документом, що спростовує твердження про зворотне.
З приводу не ведення обліку товарних запасів повідомив, що відповідач, побачивши слово “GPS-навігація”, помилково зробив висновок, що велокомп`ютер “Sigma Sport Rox 12.1 EVO” з GPS-навігацією належить до технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту.
На підтвердження хибності таких доводів контролюючого органу покликався на висновок Харківської торгово-промислової палати України № 1035/24, в якому вказано, що товар велокомп`ютер “Sigma Sport Rox 12.1 EVO” згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД) має код 9029 20 31 90, а тому не відноситься до переліку технічно складних побутових товарів.
Повідомив про намір понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 грн.
У наданих до суду апеляційної інстанції додаткових поясненнях від 02.03.2025 представник позивача вказав, що ПРРО з фіскальним номером 4000369300 було зареєстровано 24.06.2022 за адресою здійснення господарської діяльності : м. Київ, просп. Степана Бандери, буд. 21.
Контролюючий орган надав до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення від 05.03.2025, в яких вкотре вказав, що ПРРО № 4000369300, через яку проведено спірну розрахункову операцію, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, за адресою : АДРЕСА_2 у ФОП ОСОБА_1 жодного РРО/ПРРО не зареєстровано. Заяву з позначкою "Перереєстрація" позивач не надавав.
Звернув увагу суду на той факт, що сам позивач на 9 сторінці позовної заяви вказує на те, що має єдиний зареєстрований ПРРО за адресою: АДРЕСА_1 , а за місцем здійснення господарської діяльності у м. Києві ПРРО не реєстрував. Отже, ця обставина, у відповідності до вимог статті 78 КАС України, не підлягає доказуванню.
Представник відповідача в судових засіданнях підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав та мотивів, викладених в останній, та просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити.
Представник позивача в судових засіданнях підтримала правову позицію, викладену у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях, заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність з 17.09.2021.
Протягом 12-18 липня 2024 року Головним управлінням ДПС в м. Києві проведено фактичну перевірку торгової точки, де здійснює свою підприємницьку діяльність позивач.
За наслідками перевірки ГУ ДПС в м. Києві складено акт фактичної перевірки від 18.07.2024 №90063/26/15/07/ НОМЕР_1 , в якому ГУ ДПС в м. Києві встановило порушення пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, зазначивши, що суб`єкт господарювання здійснює діяльність в сфері роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, у тому числі технічно складними побутовими товарами з використанням у своїй діяльності програмного реєстратора розрахункових операцій №4000369300, який зареєстрований 24.08.2022 за адресою: АДРЕСА_1 .
Перед початком перевірки проведено контрольну розрахункову операцію з придбання велокомп`ютера “Sigma Sport Rox 12.1 EVO” з GPS-навігацією за ціною 15 487,45 грн.
Розрахунок проведено в готівковій формі та продавцем видано чек на суму покупки.
Проте, за висновком акту перевірки ПРРО 4000369300, через який проведено дану розрахункову операцію зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . а за адресою проведення фактичної перевірки: АДРЕСА_2 за ФОП ОСОБА_1 не зареєстровано.
Таким чином, на думку перевіряючих, розрахункова операція з придбання велокомп`ютера за адресою: АДРЕСА_2 проведена без застосування РРО/ПРРО та без видачі розрахункового документа встановленого зразка.
Також під час перевірки продавцю ОСОБА_2 вручено запити про надання документів, що стосуються предмета перевірки.
Проте, як зазначено в акті перевірки на початок проведення перевірки документи, які стосуються предмета перевірки, у магазині відсутні, та у подальшому не надані.
Крім того, перевіряючими в акті зазначено про проведення під час перевірки опису залишків товарів, які знаходяться на реалізації в магазині, на загальну суму 3 974 694, 00 грн, але документи, які підтверджують саме походження та надходження даного товару (накладні, ТТН тощо) - відсутні та до перевірки не надані.
Таким чином, за висновком відповідача, суб`єктом господарювання не забезпечено ведення обліку товарних запасів за місцем реалізації на суму 3 974 694, 00 грн.
28 серпня 2024 року Головним управлінням ДПС у Харківській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), на підставі вищезазначеного Акта перевірки від 18.07.2024 №90063/26/15/07/3494907978, винесено податкове повідомлення-рішення № 00484980707 (далі - ППР) про стягнення з ФОП Бондаря 3 990 181,45 грн штрафних санкцій за порушення пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР.
Не погодившись з вищевказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та протиправності податкового повідомлення-рішення від 28.08.2024 № 00484980707, оскільки встановлені під час спірної фактичної перевірки порушення, які слугувало підставою для його прийняття, не знайшли свого фактичного підтвердження під час розгляду справи та повністю спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. 
За висновком суду, твердження відповідача про те, що розрахункова операція з придбання велокомп`ютера за адресою: АДРЕСА_2 проведена без застосування РРО/ПРРО та без видачі розрахункового документа встановленого зразка” є таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, так як наявний у матеріалах справи чек є фіскалізованим, що підтверджується QR-кодом, при скануванні якого відбувається перенаправлення за посиланням: https://cabinet.tax.gov.ua/cashregs/check?id=CJU9ikKPbI&date=20240712&time=1314&fn=4000369300&sm=15487.45#7e9bc37ae6655e612e8308e41d4fa61de570ba73a78a43f88a335b58c066a9e0,12072024131411,15487.45,4000369300 в “Пошук фіскального чека” де зазначено фіскальний номер.
Щодо висновків контролюючого органу про проведення розрахункових операцій з продажу товарів без видачі відповідних розрахункових документів (фіскальних чеків), судом з посиланням на висновок Верховного Суду у постанові від 27.11.2023 у справі № 420/11790/22 зазначено, що відсутність певного елементу змісту (незначний недолік) у такому розрахунковому документі, який в свою чергу у повному обсязі надає можливість не тільки відтворити, зрозуміти та ідентифікувати розрахункову операцію за місцем її проведення не приховуючи її сутність за допомогою реєстратора розрахункових операцій (тощо), а і підтвердити її виконання, не може бути правовою підставою для притягнення такого платника податків за пунктом 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані ПК України.
Як передбачено підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи, які визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом № 265/95-ВР.
Відповідно до статті 15 Закону № 265/95-ВР контроль за додержанням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, інших емітованих платіжних інструментів та інших вимог цього Закону здійснюють контролюючі органи шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до Податкового кодексу України.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункт 75.1 статті 75 ПК України).
Порядок проведення фактичної перевірки врегульовано статтею 80 ПК України, пунктом 80.1 якої передбачено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;
80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;
80.2.3. письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;
80.2.4. неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;
80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального;
80.2.6. у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;
80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.
Згідно з пунктом 80.5 статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
З аналізу вказаних положень убачається, що посадові особи контролюючого органу уповноважені розпочати проведення фактичної перевірки за умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).
Формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу, однак, з обов`язковим дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо змісту наказу про проведення перевірки. У разі встановлення в одному підпункті статті декількох самостійних підстав для проведення перевірки, кожна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі. Виконання такої вимоги забезпечує розуміння суб`єктом господарювання причин, що зумовили проведення перевірки, а також кола питань, які можуть бути її предметом, залежно від підстави проведення. У такій ситуації в разі виникнення спору щодо наявності дійсних підстав для проведення перевірки або обґрунтованості припущень щодо вчинення суб`єктом господарювання порушень суд має можливість перевірити ці питання під час розгляду адміністративної справи.
У судовій практиці прийнято розрізняти юридичну підставу, як елемент для проведення перевірки, та фактичну підставу, яка розкриває сукупність обставин, що характеризують (зумовлюють) юридичну підставу. Відображенням юридичної підстави є наведення у наказі податкового органу відповідної норми ПК України, яка надає право для проведення перевірки. Відображенням фактичної підстави вважається наведення конкретних обставин (фактів), існування яких вказує на наявність юридичної підстави.
Верховний Суд у постанові від 26.03.2024 у справі № 420/9909/23, ухваленої у складі Судової палати, сформулював висновки, за змістом яких податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки. Тобто, якщо відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), покликання у наказі на сам лише підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації у розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Відповідно, такий наказ не можна вважати протиправним.
У зазначеній постанові суду Судова палата також акцентувала увагу на застосовності у спорах цієї категорії висновків Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 816/228/17, відповідно до яких «…неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення. Судова палата звернула увагу на наявність істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема, фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення».
Колегією суддів встановлено, що нормативною підставою проведення перевірки контролюючим органом у спірному наказі від 05.07.2024 № 4537-п «Про проведення фактичних перевірок» зазначено : підпункти 80.2.2, 80.2.3, 80.2.4 пункту 80.2 статті 80, пункт 69.27 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України, Закон № 265/95-ВР, Закон України від 21.06.2012 № 5007-VI «Про ціни і ціноутворення», а фактичною : доповідну записку управління фактичних перевірок від 05.07.2024 № 1278/26-15-07-07-00-12.
Зі змісту наявної у матеріалах справи доповідної записки від 05.07.2024 № 1278/26-15-07-07-00-12 вбачається, що у ході виконання функціональних повноважень управлінням фактичних перевірок ГУ ДПС у м. Києві стало відомо про платників податків, які здійснюють роздрібну торгівлю товарами, тютюновими виробами, алкогольними напоями, у тому числі, складною побутовою технікою, яка підлягає гарантійному ремонту, або надають послуги без застосування РРО/ПРРО та без видачі фіскальних розрахункових документів при проведенні розрахунків.
Також, серед іншого, зазначено про надходження письмових звернень покупців (споживачів), оформлених відповідно до закону про порушення установленого порядку проведення розрахункових операцій на території м. Києва.
Крім того, з доперевірочного аналізу встановлено суб`єктів господарювання, які подавали звітність про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій за нульовими показниками (том 1, а. с. 115).
Надаючи оцінку обґрунтованості призначення фактичної перевірки, слід зазначити, що загальне посилання у доповідній записці на інформацію щодо можливих порушень без наведення конкретизованих відомостей, які б дозволяли встановити джерело інформації, її зміст, зв`язок із позивачем та підстави для припущення ймовірного порушення не є свідченням наявності законних підстав для проведення перевірки. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.12.2025 по справі № 300/670/25.
Також, Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2018 року у справі № 820/6001/16 наголосив, що фактичною підставою для проведення фактичної перевірки за підпунктом 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України є письмове звернення покупця (споживача), оформлене відповідно до Закону України «Про звернення громадян», і таке звернення має містити: дані про заявника (у тому числі адресу проживання або місце перебування); інформацію про суб`єкта господарювання, щодо якого подано скаргу; опис обставин, які заявник вважає порушенням; дату та предмет придбання товару/отримання послуги.
Вказаний висновок був підтриманий Верховним Судом у постанові від 24.12.2025 по справі №580/4426/25.
Всупереч наведеному, колегією суддів встановлено, що матеріали справи не містять ані самих звернень споживачів, ані доказів отримання податковим органом таких звернень, ані ідентифікації, що звернення стосуються саме ФОП ОСОБА_1 , що не може вважатись прийнятним.
А відтак, доводи позивача про неналежну конкретизацію підстав для призначення спірної перевірки знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Надаючи оцінку встановленим під час фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 порушенням пунктів 1, 2 та 12 частини 1 статті 3 Закону № 265/95-ВР, колегія суддів виходить із такого.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом №265/95-ВР.
За змістом пунктів 1 та 2 статті 3 № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:
1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;
2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
З наведеного слідує, що суб`єкти господарювання зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи та видавати (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідний розрахунковий документ, що підтверджує виконання розрахункової операції.
Відповідальність за порушення вимог Закону № 265/95-ВР унормована розділом V цього Закону, зокрема, статтею 17. 
За змістом пункту 1 вказаної статті до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:
1) у разі встановлення під час перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.
У постанові від 02 лютого 2023 року у справі № 500/6845/21 Верховний Суд зазначив, що пункт 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків: 
1) непроведення розрахункової операції через РРО; 
2) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки; 
3) невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа. 
Перші два обов`язки суб`єкта господарювання випливають зі змісту пункту 1 статті 3 Закону № 265/95-ВР, а третій - з пункту 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР. Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення.
Предметом доказування у справах, пов`язаних із притягненням суб`єкта господарювання до відповідальності на підставі пункту 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР, є встановлення на підставі належних і допустимих доказів фактів, з якими контролюючий орган пов`язує допущення порушення суб`єктом господарювання вимог пункту 1 та/або 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР.
При цьому, у випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 1 статті 3 Закону № 265/95-ВР, перевірці підлягають обставини безпосереднього здійснення розрахункової операції, однак, її непроведення через РРО, та/або здійснення розрахункової операції на більшу суму, ніж проведено через РРО. У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР перевірці підлягають як обставини видачі/невидачі розрахункового документа, так і обставини відповідності такого вимогам щодо форми і змісту.
Колегією суддів зі змісту розрахунку фінансових санкцій по акту фактичної перевірки від 18.07.2024 реєстраційний № 90063/26/15/07/3494907978 встановлено, що ГУ ДПС у Харківській області застосовано відносно позивача штрафні фінансові санкції у розмірі 15187,45 грн за проведення розрахункових операцій з продажу товару на загальну суму 15487,45 грн без застосування РРО та/або ПРРО, без створення у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів (фіскальних чеків). 
Вказаного висновку контролюючий орган дійшов внаслідок проведення розрахункової операції з придбання велокомп`ютера “Sigma Sport Rox” з GPS-навігацією в готівковій формі за ціною 15 487,45 грн з видачею чеку на суму покупки через ПРРО 4000369300, який зареєстрований ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а не за адресою фактичного місця продажу ( АДРЕСА_2 ).
Таким чином, відповідач зробив висновок, що розрахункова операція з придбання велокомп`ютера за адресою: АДРЕСА_2 проведена без застосування РРО/ПРРО та без видачі розрахункового документа встановленого зразка.
Наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 № 547 затверджено Порядок реєстрації ведення реєстру та застосування програмних реєстраторів розрахункових операцій (далі – Порядок № 547).
У розумінні пунктів 1 та 2 Порядку № 547, ДПС веде реєстр ПРРО (далі - Реєстр) в електронному вигляді.
До Реєстру вносяться дані про ПРРО, а також відомості про суб`єктів господарювання та їхні господарські одиниці, де застосовуються такі ПРРО, дані сертифікатів кваліфікованих або удосконалених електронних підписів та/або печаток (далі - електронний підпис та/або печатка), що використовуються такими ПРРО.
Під час реєстрації кожному ПРРО фіскальним сервером автоматично формується та присвоюється фіскальний номер.
Фіскальний номер ПРРО становить унікальний числовий порядковий номер реєстраційного запису в Реєстрі, відповідно до алгоритму його формування.
Фіскальний номер ПРРО не змінюється у разі перереєстрації ПРРО, внесенні змін у дані про ПРРО і зберігається за ПРРО до дати скасування його реєстрації.
Матеріали справи не містять доказів скасування реєстрації ПРРО 4000369300, який зареєстрований за ФОП ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 8 Порядку № 547 перереєстрація ПРРО здійснюється у разі зміни найменування (прізвища, імені, по батькові (за наявності)) або податкового номера суб`єкта господарювання (без державної реєстрації припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця), найменування або адреси господарської одиниці, де використовується ПРРО. Для перереєстрації подається Заява з позначкою "Перереєстрація".
Так, колегією суддів із долученого до Акту перевірки фіскального чеку про покупку велокомп`ютера “Sigma Sport Rox” з GPS-навігацією за ціною 15 487,45 грн (том 1, а. с. 61) встановлено, що останній у графі ФН ПРРО містить зазначення – 4000369300, а у графах « назва та адреса господарської одиниці» - ФОП ОСОБА_1 , магазин, АДРЕСА_2 , ІД НОМЕР_1 .
Крім того, відповідно до долученого до матеріалів справи скрін-шоту із електронного кабінету платника податків, ПРРО з фіскальним номером 4000369300 зареєстровано 24.06.2022, адреса господарської одиниці, де використовується РРО : м. Київ, Оболонський район, проспект Степана Бандери, 21. 
Таким чином, із вказаних документів слідує, що ПРРО з фіскальним номером 4000369300 зареєстровано за адресою : м. Київ, Оболонський район, проспект Степана Бандери, 21. 
Водночас, із наданого відповідачем до матеріалів справи витягу з ІТС «Податковий блок» (том 1 а. с. 189-200), вбачається, що за адресою : м. Одеса, вул. Катерининська, 49 також розміщений програмно-технічний комплекс самообслуговування (РРО) з фіскальним номером 4000369300.
Разом з цим, інформація з ІТС «Податковий блок», яка надана контролюючим органом не спростовує дійсність долученого позивачем скрін-шоту із електронного кабінету платника податків, ПРРО з фіскальним номером 4000369300 зареєстровано 24.06.2022, та фіскального чеку, який видано на суму покупки, здійсненої за адресою господарської одиниці, де використовується РРО : м. Київ, Оболонський район, проспект Степана Бандери, 21.
З приводу наведеного колегія суддів зауважує, що задля усунення правової невизначеності та мінімізації конфліктних ситуацій Податковим кодексом України закріплено принцип презумпції правомірності рішень платників податків.
Так, у положеннях ПК України серед основних засад податкового законодавства передбачено принцип презумпції правомірності рішень платника податків суть якого зводиться до того, що у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Отже, мова йде не лише про загальнообов`язкове усунення юридичних колізій, яке є одночасно і правом (повноваженням), і процесуальним обов`язком суду при звичайному (безвідносно до виду правовідносин) правозастосуванні. Мова йде про порядок вирішення ситуацій, у яких стикаються (конфліктують) інтереси платника податків і контролюючого органу, а норми податкового права, що регулюють такі правовідносини, прямо чи внаслідок їх тлумачення, а також у своїй сукупності, не є однозначними та допускають множинне трактування їхніх прав та обов`язків, внаслідок якого можливе вирішення справи як на користь платника, так і проти нього.
Презумпція сформульована як принцип у статті 4 ПК України (пункт 4.1.4). 
Так, у спірних правовідносинах, долучені ФОП ОСОБА_1 до матеріалів справи докази свідчать про те, що ПРРО з фіскальним номером 4000369300 зареєстровано 24.06.2022, адреса господарської одиниці, де використовується РРО : м. Київ, Оболонський район, проспект Степана Бандери, 21, у той час, як надані ГУ ДПС у Харківській області свідчать про реєстрацію такого РРО за адресою : АДРЕСА_1 .
У контексті наведеного суд апеляційної інстанції також враховує, що відмінність адреси реєстрації РРО із адресою реалізації товарів не змінює встановленого факту придбання товару покупцем у визначеного продавця, а наявний у матеріалах справи чек підтверджує виконання розрахункової операції. Зокрема, з наявного в матеріалах справи фіскального чеку можливо ідентифікувати назву суб`єкта господарювання, дату покупки, номер чека, загальну суму, продавця товару, вид товару, найменування товару, кількість товару, тощо.
Податковим органом не викладено застережень в частині безпідставності формування показників податкової звітності та правильності оподаткування за вказаним фіскальним чеком.
У листі Комітету Верховної Ради України з питань фінансів, податкової та митної політики № 04-32/13-2025/42600 від 21.02.2025 зазначено, що ПК України та Закон № 265/95-ВР не містять положень, що передбачають штрафи за технічні помилки, які не призвели до втрат бюджету.
Накладення штрафу за технічну помилку, яка не завдала шкоди державному бюджету та не створила передумов для ухилення від сплати податків, суперечить принципу, визначеному Конституцією України. Помилка у номері будинку адреси господарської одиниці в розрахунковому документі не змінює встановленого факту придбання товару покупцем у визначеного продавця, а вказаний чек підтверджує виконання розрахункової операції.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відмінність адреси реєстрації РРО за даними відповідача та платника податку не вплинуло на фактичне здійснення господарської операції, а тому доводи апелянта у цій частині підлягають відхиленню.
Щодо невидачі при здійсненні перевіряючим органом контрольної закупки фіскального чека встановленої форми (відсутній фіскальний номер), колегія суддів зазначає наступне.
Абзацом дев`ятнадцятим статті 2 Закону № 265/95-ВР визначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.
Згідно зі статтею 8 Закону № 265/95-ВР форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій чи використанням розрахункових книжок, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Форма, зміст та порядок ведення розрахункових документів, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій при здійсненні операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Національним банком України.
Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів затверджене наказом Міністерства фінансів України № 13 від 21 січня 2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2016 року за № 220/28350 (далі – Положення № 220/28350).
Пунктом 3 розділу І Положення № 220/28350 визначено, що установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів/електронних розрахункових документів.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Фіскальний касовий чек на товари (послуги)» Положення № 220/28350 фіскальний чек має містити такі обов`язкові реквізити, зокрема:
- назва господарської одиниці - найменування, яке зазначене в документі на право власності або користування господарською одиницею і відповідає довіднику «Типи об`єктів оподаткування» та повідомлене ДПС формою 20-ОПП (рядок 2);
- адреса господарської одиниці - адреса, яка зазначена в документі на право власності чи користування господарською одиницею (назва населеного пункту, назва вулиці, номер будинку/офісу/квартири) та повідомлена ДПС формою 20-ОПП (рядок 3);
фіскальний номер фіскального чека / фіскальний номер електронного фіскального чека, перед яким друкується назва «ЧЕК №» (рядок 26).
Так, колегія суддів констатує, що до розрахункового документу встановлюються певні вимоги щодо відтворення його змісту. Водночас, відсутність певного елементу змісту (незначний недолік) у такому розрахунковому документі, який в свою чергу у повному обсязі надає можливість не тільки відтворити, зрозуміти та ідентифікувати розрахункову операцію за місцем її проведення не приховуючи її сутність за допомогою реєстратора розрахункових операцій (тощо), але і підтвердити її виконання, не може бути правовою підставою для притягнення такого платника податків за пунктом 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме, як за невидачу такого розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції.
Виключенням з цього правила, можна вважати видачу фіскального чеку, в якому не зазначено тих обов`язкових реквізитів, що встановлені у наведеному Положенні, які не надають можливості підтвердити виконання розрахункової операції, та які мають вплив на правильність визначення, реальність здійснення господарської операції за її суттю та на формування показників податкової звітності.
Зазначений висновок узгоджується з правовим підходом наведеним у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2023 року у справі № 420/11790/23. 
Дослідивши долучений до матеріалів справи фіскальний чек (том 1, а. с. 61), колегією суддів встановлено, що останній, серед іншого, місить фіскальний номер CJU9ikkP-bI, що спростовує доводи апелянта про відсутність вказаного реквізиту.
Крім того, вказаний чек містить QR-код, при скануванні якого відбувається перенаправлення за посиланням: https://cabinet.tax.gov.ua/cashregs/check?id=CJU9ikKPbI& date=20240712&time=1314&fn=4000369300&sm=15487.45#7e9bc37ae6655e612e8308e41d4fa61de570ba73a78a43f88a335b58c066a9e0,12072024131411,15487.45,4000369300 на офіційний веб-портал ДПС України у “Пошук фіскального чека”.
Перейшовши за вказаним посиланням судом апеляційної інстанції встановлено наявність таких реквізитів, як : номер чека (CJU9ikkP-bI), фіскальний номер РРО (4000369300), дату та час (12.07.2024 13:14) та суму.
Відтак, контрольна розрахункова операція була фіскалізована, а виданий перевіряючим фіскальний чек у повній мірі відповідає встановленій формі, що спростовує припущення про зворотне.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність застосування ГУ ДПС у Харківській області відносно ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій у розмірі 15187,45 грн за проведення розрахункових операцій з продажу товару без застосування РРО та/або ПРРО, без створення у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів (фіскальних чеків), що правомірно мало наслідком визнання протиправним та скасування спірного ППР у цій частині.
Надаючи оцінку обґрунтованості податкового повідомлення-рішення від 28.08.2024 № 00484980707 в частині застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій у загальному розмірі 3975714 грн за порушення пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР та статті 44, пункту 85.2 статті 85 ПК України, колегія суддів виходить із такого.
Згідно із абзацами 1 та 2 пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пункту 177.10 статті 177 ПК України фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.
Колегія суддів зазначає, що облік товарних запасів є суто бухгалтерською категорією, тому порядок ведення обліку товарних запасів здійснюється на підставі норм законодавства, що регулюють порядок ведення бухгалтерського обліку; документами, що є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку є накладні, витратні накладні, товарно-транспортні накладні, тощо; відповідно порушенням встановленого порядку ведення бухгалтерського обліку є відсутність відповідних первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей, їх походження.
За приписами пункту 12 частини 1 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані, зокрема, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Таким чином, колегія суддів зауважує, що вимоги щодо обліку товару поширюються виключно на фізичних осіб-підприємців платників єдиного податку, які здійснюють реалізацію технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту.
Згідно з положеннями пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
У розумінні пункту 85.4 статті 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Так, контролюючим органом позивачу було вручено запит про надання до перевірки документів, які підтверджують ведення обліку товарних запасів.
Позивач наполягав, що є платником єдиного податку 2 групи і не здійснює господарську діяльність з продажу технічно складних побутових приладів, а тому на нього не поширюється обов`язок із ведення обліку товарних запасів, а відтак, і відсутній обов`язок із надання таких документів.
Судом апеляційної інстанції зі змісту Описів залишків товарів, які знаходяться в реалізації в магазині за адресою : м. Київ, пров. Степана Бандери, 27 встановлено, що контролюючим органом описано такі товари, як велосипеди, беговел, причіп до велосипеда та велокомп`ютери на загальну суму 4433566 грн.
Відповідно до статті 2 Закону № 265/95-ВР термін «технічно складні побутові товари, що підлягають гарантійному ремонту» для цілей цього Закону вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про захист прав споживачів». Перелік груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, права споживачів, а також механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів визначено Законом України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII (далі – Закон № 1023-XII).
Так, відповідно до пункту 25-1 частини 1 статті 1 Закону № 1023-XII технічно складні побутові товари - непродовольчі товари широкого вжитку (прилади, машини, устаткування та інші), які складаються з вузлів, блоків, комплектуючих виробів, відповідають вимогам нормативних документів, мають технічні характеристики, супроводжуються експлуатаційними документами і на які встановлено гарантійний строк.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2017 № 231 затверджено Перелік груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій (далі по тексту – Перелік № 231).
Відповідно до Переліку № 231 мотоцикли (включаючи мопеди) та велосипеди з допоміжним двигуном, з колясками або без них; коляски : електровелосипеди гіроборди гіроскутери електросамокати електроскейти моноколеса ховерборди квадрокоптери, віднесені до технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій.
Таким чином, у розумінні Переліку № 321 саме велосипеди, які містять допоміжний двигун віднесені до технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій.
Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що ані з Акту перевірки та з долучених до нього додатків, ані зі змісту апеляційної скарги та додаткових пояснень, не вдається за можливе встановити, що перелічені у описах залишків товарів, які знаходилися на реалізації 12.07.2024 у магазині за адресою : м. Київ, пров. Степана Бандери, 27, а саме, велосипеди містять допоміжні двигуни, що мало б наслідком виникнення у позивача обов`язку із ведення, у встановленому законодавством порядку, обліку таких товарних запасів.
Крім того, такі прилади, як беговел, причіп до велосипеда та велокомп`ютер взагалі не включені до Переліку № 231, тобто не є технічно складними побутовими товарами, що підлягають гарантійному ремонту.
Отже, відповідачем не доведено, що позивач, як фізична особа-підприємець, платник єдиного податку не звільняється від обов`язку із ведення обліку зазначених вище товарів, а тому включення їх вартості при здійсненні розрахунку штрафних санкцій є невмотивованим належним чином.
Водночас, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, обґрунтовуючи наявність підстав для виникнення у ФОП ОСОБА_1 обов`язку із ведення у порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів, контролюючий орган вказує, що велокомп`ютер “Sigma Sport Rox 12.1 EVO” містить GPS-навігацію, а тому належить до технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту.
Так, згідно із Порядком № 321 GPS-навігатори (8526 91 20 90) віднесені до технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що GPS-навігатори та велокомп`ютер не є тотожними поняттями.
Відповідно до долученого до матеріалів справи експертного висновку № 1035/24 від 05.09.2024, який у розумінні статті 108 КАС України не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу, товар велокомп`ютер “Sigma Rox 12.1 EVO” відноситься до коду 9029 20 31 90 (лічильники кількості обертів, кількості продукції, таксометри, милеометри, крокометри та подібні прилади; спідометри та тахометри, крім включених до товарної позиції 9014 або 9015; стробоскопи; спідометри та тахометри; стробоскопи; спідометри та тахометри; спідометри для наземних транспортних засобів; інші).
При цьому, відповідно до інструкції велокомп`ютера “Sigma Rox 12.1 EVO” останній оснащується такими датчиками, як GPS-навігатори, однак це не змінює його основну функцію – спідометра, та не має наслідком зміну кодування із 9029 20 31 90 (який відсутній у Переліку № 231) на 8526 91 20 90 : GPS-навігатори, які є окремими пристроями за своїм функціональним призначенням.
Колегія суддів також зауважує, що у розумінні статті 20 Закону № 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Як вбачається із наявного у матеріалах справи розрахунку, контролюючим органом застосовано штрафні санкції у розмірі вартості необлікованих товарів, що становить 3974694 грн.
Однак, зі змісту Описів залишків товарів, які знаходяться в реалізації в магазині за адресою : м. Київ, пров. Степана Бандери, 27 встановлено, що контролюючим органом описано необліковані товари на загальну суму 4433566 грн.
Відтак, з долучених до матеріалів справи доказів взагалі не можливо встановити, вартість яких саме необлікованих товарів бралась за основу при розрахунку фінансової санкції, що в свою чергу, унеможливлює підтвердження правомірності її нарахування.
Відповідно до частин 1, 4 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В силу частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Всупереч наведеному, контролюючим органом під час апеляційного перегляду не доведено правомірність нарахування ФОП ОСОБА_1 фінансової санкції у розмірі 3974694 грн.
Враховуючи встановлені під час апеляційного перегляду обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про не доведення ГУ ДПС у Харківській області наявність у діях ФОП ОСОБА_1 порушення пунктів 1, 2 та 12 частини 1 статті 3 Закону № 265/95-ВР, що має наслідком визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.08.2024 № 00484980707 та, відповідно, прийняття рішення про відмову у задоволенні вимог апеляційної скарги.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 по справі № 520/12573/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	Я.М. Макаренко   С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено та підписано 12.03.2026 року