ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/9435/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.09.2025 (суддя Семененко М.О.) в адміністративній справі №160/9435/23 за позовом Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання,- 
ВСТАНОВИВ:
Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба звернувся до суду з вимогами стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму у розмірі 438 643 грн. 49 коп. на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.
Вимоги позову обгрунтовано тим, що відповідач проходив навчання та військову службу в Університеті з 04.09.2022 року по 06.04.2023 року на посаді курсанта. 
06.04.2023 контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством оборони України в особі начальника Університету і відповідачем, був достроково розірваний, та відповідач був виключений зі списків особового складу Універстету. 
Після розірвання контракту у відповідача виникло зобов`язання щодо добровільного відшкодування витрат на утримання під час навчання, розмір яких становить 438 643,49 грн. 
З посиланням на норми Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII та Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року №964 зазначає, що у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, їх стягнення здійснюється у судовому порядку. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року вимоги Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба задоволено.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що будучи обізнаним під час підписання контракту про проходження військової служби та при розірванні такого контракту з причин небажання продовжувати навчання про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, у разі дострокового розірвання контракту з визначених у ньому підстав, та достеменно знаючи про їх розмір, не відшкодував такі витрати, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.
Відтак, у даному випадку зазначені витрати підлягають відшкодуванню. Оскільки відповідачем у встановлені терміни та на час розгляду справи не відшкодовано позивачу вказані витрати, вони підлягають стягненню у судовому порядку.
З апеляційною скаргою звернувся відповідач, підставами апеляційного оскарження скаржник зазначає неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги її автор посилається на те, що факт існування рапорту сам по собі свідчить про волевиявлення відповідача на припинення навчання, а тому Академія правомірно відрахувала його з числа курсантів і звернулася до суду з вимогою про стягнення коштів. Таким чином, єдиним доказом, на який спирався суд при встановленні "небажання продовжувати навчання", є рапорт відповідача, який не містив дати на момент його складання, оскільки був поданий при зарахуванні на навчання. Будь-яких доказів фактичного волевиявлення відповідача у день відрахування або перед ним суд не навів і не дослідив, що свідчить про формальний характер висновків та неповне з`ясування фактичних обставин справи, передбачене пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України. Відповідач — колишній військовослужбовець Збройних Сил України ОСОБА_1 — заперечує проти задоволення позовних вимог Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про стягнення вартості навчання у розмірі 438 643,49 грн, вважаючи їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що суперечать Конституції України і змісту фактичних обставин його служби. Відповідач зазначає, що керівництво Академії системно вимагає від усіх курсантів, складання рапортів про відрахування за власним бажанням без проставлення дати. Відповідно до цієї практики Академії, рапорт наявний у справі був складений відповідачем у вересні 2022 року, невдовзі після зарахування, та поданий ним без дати. Як військовослужбовець, що перебуває у відносинах службового підпорядкування, відповідач виконав вказівку щодо підписання такого стандартного документа, не маючи реальної можливості відмовитись чи сперечатися з командуванням. Після підписання, цей недатований рапорт зберігався у матеріалах особової справи відповідача. Таким чином, складання зазначеного рапорту відбулося задовго до подій березня- квітня 2023 року і не було пов`язане з будь-яким дійсним наміром відповідача припинити навчання. Рапорт носив формальний характер, будучи підготовленим за вимогою керівництва навчального закладу в рамках загальноприйнятої процедури, а не як вираження актуальної та вільної волі курсанта. У квітні 2023 року, під час навчання Відповідача у Харківському національному університеті Повітряних Сил, керівництво Академії звернулося до курсантів із наполегливим проханням тимчасово прибути до бойових частин для виконання завдань на Донецькому напрямку, у зв`язку з критичною нестачею особового складу у бойових частина у той час. Відповідач добровільно висловив згоду прибути до військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 - підрозділу який і направив його на навчання, та отримав запевнення, що по завершенню небезпечної фази бойових дій Академія повторно зарахує таких військовослужбовців з подальшим відновленням навчання. На виконання цього «відрядження» після надання дозволу командира, 06 квітня 2023 року Відповідач прибув до бойової військової частини у АДРЕСА_1 , де продовжив проходження військової служби на посаді гранатометника, того ж дня він був відрахований з Академії. Таким чином, відрахування відбулося не з власної ініціативи Відповідача, а у зв`язку з необхідністю виконання безумовного конституційного обов`язку із захисту Батьківщини. Факт прибуття до частини в той самий день, коли було оформлено відрахування, виключає будь-який період ухилення від служби чи невиконання обов`язків. Це підтверджується відповідними записами у військових документах, зокрема у військовому квитку. В подальшому, під час проходження служби в бойовій частині відповідач потрапив у полон, де перебував протягом двох років. Після звільнення з полону він подав рапорт про звільнення з військової служби відповідно до встановленого порядку.
У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Щодо клопотання відповідача про витребування доказів.
Про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. (ч. 3 ст. 80 КАС України)
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. (ч. 1 ст. 90 КАС України)
За приписами ч. 4 ст. 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Колегія суддів вивчила доводи клопотання відповідача, перевірила їх за матеріалами справи та з урахуванням, наявних письмових доказів, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про витребування додаткових доказів, оскільки наявних письмових доказів достатньо для всебічного та об`єктивного розгляду справи.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Колегією суддів з`ясовано, 04.09.2022 між Міністерством оборони України в особі начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба бригадного генерала ОСОБА_2 та курсантом ОСОБА_1 укладений контракт по проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти.
За змістом укладеного Контракту, відповідач взяв на себе зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмову від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону №2232-XII, а також добровільно взяв на себе зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, в разі дострокового розірвання контракту через систематичне невиконання умов контракту, або невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану).
21.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до начальника навчального курсу Університету з рапортом про його відрахування з числа курсантів Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба у зв`язку з небажанням продовжувати навчання. У вказаному рапорті відповідач зазначив, що з Порядком №964 ознайомлений.
Наказом начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (по стройовій частині) від 05.04.2023 № 100, солдата ОСОБА_1 , курсанта 613 навчальної групи 1-го курсу факультету протиповітряної оборони Сухопутних військ університету (колишній військовослужбовець військової служби на контрактом), відповідно до пп.3.2 та 3.8 Інструкції, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24.12.1997 №490, відраховано від подальшого навчання через небажання продовжувати та відповідно до п. 36 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, з 06.04.2023 припинено чинність дії контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу достроково, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.
Стягнуто суму у розмірі 438643,49 грн. за період навчання в Університеті відповідно до Порядку №964 та пункту 10 статті 25 Закону №2232-XII. Суму у розмірі 438643,49 грн внесено до книги обліку нестач. Відповідно до абз. 3 п. 227 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, направлено для подальшого проходження військової служби, у розпорядження командира військового частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 . 
Відповідно до загального розрахунку №350/176/100-712/443 від 06.04.2023, складеного Харківським національним університетом Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, за період навчання з 04.09.2022 по 06.04.2023 загальний розмір витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 , становить 438 643,49 грн.
Відповідач ознайомлений з даним розрахунком 04.04.2023 особисто під підпис, що підтверджується копією довідки - розрахунку, яка додана до матеріалів справи.
У зв`язку із достроковим розірванням контракту за ініціативою відповідача та невідшкодуванням витрат, пов`язаних з утриманням особи під час проходження навчання у вищому військовому навчальному закладі, позивач звернувся до суду з даним позовом на захист інтересів держави.
Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.
Предметом спору у цій справі є відшкодування коштів, витрачених на утримання курсанта під час навчання в Університеті, у зв`язку з достроковим розірванням укладеного між ними Контракту.
Частина друга статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон № 2232-XII (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 2 Закону № 2232-XII громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).
За змістом частини першої статті 25 Закону № 2232-XII підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.
Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно з частиною п`ятою статті 25 Закону № 2232-XII з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.
Частиною десятою статті 25 Закону № 2232-XII установлено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з» пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти, визначає Порядок № 964 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктами 3, 5, 6 Порядку № 964 передбачено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних, з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом із Мінфіном, МВС, Управлінням державної охорони, СБУ та Службою зовнішньої розвідки.
Витрати відшкодовуються у повному розмірі, зокрема: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у вищий навчальний заклад, курсантами жіночої статі - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк.
Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлені законодавством строки строкової військової служби, - за період навчання, який відповідає строку строкової військової служби.
У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку (пункт 7 Порядку №964).
На виконання вимог пункту 3 Порядку № 964 наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534 затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах.
Відповідно до пункту 2.3 цього Порядку № 419/831/240/605/537/219/534 у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ.
Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ.
В наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави дійти висновку, що у разі укладення контракту про проходження військової служби між вищим військовим навчальним закладом, військовим навчальним підрозділом вищого навчального закладу та курсантом та проходження ним військової служби (навчання) на останнього покладаються відповідні обов`язки передбачені чинним законодавством України та контрактом.
При цьому у разі укладення контракту про здобуття освіти у вищому військовому навчальному закладі на курсанта покладаються відповідні обов`язки відшкодовувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону № 1934-XII.
Відповідно до частини десятої статті 25 Закону № 1934-XII дія цієї норми розповсюджується на дві категорії осіб, тобто, на курсантів, які достроково розривають контракт та на осіб офіцерського складу, які звільняються протягом п`яти років після закінчення вищого навчального закладу. При цьому обов`язок щодо відшкодування витрат за навчання саме у курсантів в разі дострокового розірвання контракту не залежить від пункту за яким особу звільнено з військової служби.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, за умовами укладеного між Університетом і відповідачем Контракту, останній зобов`язався відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону № 2232-XII.
Отже, відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі попередньо передбачено умовами Контракту, укладеного між Міністерством оборони України (в особі Університету) і відповідачем. Тобто відповідач, підписавши Контракт, взяв на себе зобов`язання щодо відшкодування витрат (коштів) державі в разі дострокового розірвання Контракту та був заздалегідь поінформований щодо цього питання.
Разом з тим, 21 березня 2023 року ОСОБА_1 , курсант 613 навчальної групи 1-го курсу (набору 2022 року) факультету протиповітряної оборони сухопутних військ Університету, подав рапорт, яким просив відрахувати його від подальшого навчання в Університеті через небажання продовжувати навчання.
У зв`язку з цим, наказом начальника Університету від 05 квітня 2023 року № 100 ОСОБА_1 відраховано від подальшого навчання через небажання продовжувати навчання та виключено зі списків змінного складу Університету та всіх видів забезпечення.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виникнення у відповідача обов`язку відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.
Вимога держави повернути кошти, витрачені на навчання, а також на забезпечення відповідно до потреб, виправдовують заборону розривати контракт протягом певного строку і встановлення відшкодування витрат, яких зазнала держава протягом років навчання.
Разом з тим, обов`язок відшкодування витрат державі за навчання залежить від статусу студента (курсант військового ВНЗ чи цивільний студент) та причин розірвання контракту.
Курсанти військових навчальних закладів зобов`язані відшкодувати державі витрати на своє утримання (грошове, продовольче, речове забезпечення, вартість навчання тощо), якщо контракт розривається достроково з певних причин.
Якщо ініціатива університету щодо розірвання контракту викликана виною курсанта:
-недисциплінованість (порушення військової дисципліни);
-академічна неуспішність;
-небажання продовжувати навчання;
-набрання законної сили обвинувальним вироком суду.
Витрати не відшкодовуються, якщо розірвання контракту відбулося через стан здоров`я (на підставі висновку ВЛК) або за сімейними обставинами, визначеними законодавством.
Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - вищі навчальні заклади) відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (далі - витрати) врегульований «Порядком відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964.
Згідно з пунктом 2.1.1 Порядку № 863/14130 витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання.
Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців.
Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.
Відповідно до п.п. 2.1.2, 2.1.4, 2.1.6 Порядку N 863/14130 витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування.
Витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.
До спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.
Відповідно до пункту 2.3 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ.
Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ.
В наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.
Продовольче забезпечення здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації» та наказу Міністерства оборони України від 09.12.2002 № 402 «Про затвердження Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час».
Забезпечення комунальними послугами та енергоносіями здійснюється відповідно до «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.
Речове забезпечення здійснюється відповідно до «Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період», затвердженої наказ Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, згідно із абзацом дванадцятим пункту 4 розділу ІІІ якого, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби. Згідно із пунктом 19 вищевказаної Інструкції у разі вибуття зі складу військової частини, з`єднання, виду Збройних Сил, ОК, ВМС окремим військовослужбовцям, командам, підрозділам, військовим частинам, з`єднанням видається атестат на речове майно, який є основним документом для зарахування на речове забезпечення за новим місцем служби. В атестаті відображається забезпеченість речовим майном.
На виконання пункту 3 Порядку № 964, Міністерством оборони України, Міністерством фінансів України, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством транспорту та зв`язку України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони України, Службою безпеки України видано спільний наказ «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534, яким врегульовано механізм відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у тому числі у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через небажання продовжувати навчання.
Щодо розрахунку відшкодування витрат на утримання у вищому навчальному закладі курсанта ОСОБА_1 .
Пунктом 2 Порядку № 419 визначено методику розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у ВНЗ.
Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (підпункт 2.1 Порядку № 419).
Витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту (підпункт 2.1.1 Порядку № 419).
Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 «Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964, за визначений період навчання відшкодовують фактично отримане грошове забезпечення (підпункт 2.1.1.1 Порядку № 419).
Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, до розрахунку береться різниця між грошовим забезпеченням, фактично отриманим курсантом за відповідний період навчання, та витратами на виплату посадового окладу за відповідною посадою військовослужбовця строкової військової служби за цей самий період (підпункт 2.1.1.2 Порядку № 419).
Згідно із пунктом 3 Наказу № 419 відшкодовані за утримання курсантів у ВНЗ кошти враховуються у кошторисних показниках спеціального фонду відповідних центральних органів виконавчої влади як власні надходження ВНЗ та витрати на утримання курсантів.
Перелік власних надходжень бюджетних установ Міноборони наведено у Додатку до «Положення про облік та використання коштів спеціального фонду державного бюджету в Міністерстві оборони України», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.08.2016 № 400.
Відповідно до пункту 1.1.1 вказаного Переліку, надходження від плати за послуги, що надаються бюджетним установам згідно з їх основною діяльністю, а саме: відшкодовані курсантами та особами офіцерського складу витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також звільнення з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу - є власними надходженнями бюджетних установ Міноборони.
З аналізу вищевказаних положень вбачається, що грошове забезпечення військовослужбовця, за своїм змістом, є винагородою за державну службу особливого характеру, і виплата грошового забезпечення є мінімальною державною гарантією в оплаті праці (професійної діяльності), гарантією соціального захисту військовослужбовця.
При цьому пунктом 13 Порядку № 260 встановлено, що грошове забезпечення, виплачене в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, які діяли на дату виплати, поверненню не підлягає.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964 затверджено Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах.
Згідно з п. 3 Порядку № 964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напряму, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Пунктом 4 Порядку № 964 визначено, що розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.
Згідно з пунктом 7 Порядку № 964 у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
В наказі начальника Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба від 05.04.2023 року № 100 (а.с.7) зазначено, що за час проходження військової служби (навчання) в університеті відповідно до розрахунку відшкодування витрат на утриманням у вищому навчальному закладі курсанта ОСОБА_1 , нарахована сума 438 643 грн. 49 коп.
Як вбачається з розрахунку відшкодування витрат на утримання у вищому навчальному закладі курсанта ОСОБА_1 (а.с.8), витрати складають 438 643 грн. 49 коп.:
- по грошовому забезпеченню – 401 008,49 грн;
- по речовому забезпеченню - 0,00 грн;
- по продовольчому забезпеченню – 26 622,84 грн;
- по медичному забезпеченню - 254,03 грн;
- забезпечення ВПД на час канікулярної відпустки - 0,00 грн;
- забезпечення комунальними послугами та енергоносіями – 10 758,13 грн.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197.
Згідно із пунктом 13 Порядку №260 грошове забезпечення, виплачене в розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, які діяли на дату виплати, поверненню не підлягає.
Оскільки навчання курсанта є військовою службою і не виключає виконання під час навчання завдань військової служби, грошове забезпечення військовослужбовця (курсанта) отримане під час навчання поверненню не підлягає.
Таким чином, підстави для стягнення з колишнього курсанта витрат на виплату грошового забезпечення відсутні, оскільки суми грошового забезпечення військовослужбовця не визначені законом такими, що включаються у витрати, пов`язані із утриманням військовослужбовця у вищому навчальному закладі.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1215 Цивільного кодексу України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Отже, у відповідача виник обов`язок відшкодувати витрати лише пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.
Разом з тим, відповідно до ч.10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п. 7 Порядку № 964, право на звернення до суду у позивача у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.
Водночас, у разі дострокового розірвання контракту, саме вищий навчальний заклад здійснює розрахунок фактичних витрат за видами забезпечення відповідно до правил пунктів 2.1., 2.3 Порядку №419/831/240/605/537/219/534, про що складає відповідні довідки-розрахунки, а також зазначає суму відшкодування у наказі про звільнення курсанта.
Отже, правильне вирішення спору у цій справі залежить від того, чи ознайомлено відповідача із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, здійсненим відповідно до приписів Порядку № 964 та Порядку №419/831/240/605/537/219/534, та запропоновано йому добровільно відшкодувати такі витрати.
Саме на підставі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані відповідні навчальні заклади, із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.
Таким чином, відповідно до наведених правових норм слідує, що позивач був зобов`язаний здійснити розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у цьому вищому навчальному закладі, відобразити узагальнену суму відшкодування у відповідному наказі про звільнення курсанта, а також надати йому час на добровільне відшкодування таких витрат. 
І лише, у разі відмови відповідача здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного строку добровільного відшкодування, позивач міг звернутися до суду.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28.05.2021 у справі № 320/7233/19, який є обов`язковим для суду в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.
Слід звернути увагу, що загальний рахунок коштів на відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта №350/176/100-712/443 складений 06.04.2023 року, при цьому, наданий на ознайомлення курсанту 04.04.2023 року, про це свідчить підпис відповідача з проставленням дати, що ставить під сумнів обізнаність відповідача стосовно визначених сум (ас8). 
Враховуючи встановлені обставини, надаючи правову оцінку аргументам сторін, колегія суддів доходить висновку, що оскільки право на звернення до суду у позивача у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати, тоді як доказів відмови відповідача від добровільного відшкодування суми таких витрат під час дослідження матеріалів справи не встановлено, отже, відповідно до вказаних законодавчих норм звернення позивача до суду з цим адміністративним позовом слід вважати передчасним, а відтак позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.
При цьому, суд зазначає, що лише обізнаність відповідача з обов`язком відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням, не може вважатися достатньою підставою для стягнення таких витрат в судовому порядку.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що заявлена позовна вимога є передчасною, оскільки направлена на захист ще не порушеного права.
В основу мотивування рішення судом першої інстанції покладено висновок про те, що відповідач, підписуючи Контракт, добровільно взяв на себе зобов`язання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі в разі дострокового розірвання Контракту, зокрема через небажання продовжувати навчання.
Аналогічні норми щодо обов`язку курсанта відшкодувати Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання закріплені у Законі № 2232-XII.
Оскільки ОСОБА_1 був ознайомлений із загальним розрахунком таких витрат, однак у встановлений строк їх добровільно не відшкодував, такі витрати підлягають стягненню на користь Університету в судовому порядку.
Наслідки дострокового розірвання контракту за таких умов для курсанта встановлені частиною десятою статті 25 Закону № 2232-XII та передбачають відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі.
Хоча безпосередньо в текстах Законів України (наприклад, у ст. 25 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу») детальний перелік відсутній, проте законодавство України містить чітко визначені механізми та переліки таких витрат на рівні підзаконних актів, законодавець делегував повноваження щодо його визначення Кабінету Міністрів України:
Постанова КМУ № 964 від 12.07.2006 (зі змінами від 14.02.2025) — встановлює загальний порядок відшкодування витрат для курсантів військових закладів та спільний наказ Міноборони, МВС, СБУ та інших відомств № 601/431/402/425/423/368 від 16.07.2007 — саме цей документ визначає конкретний перелік видів витрат, що підлягають відшкодуванню.
Враховуючи, що Законами України не наведений перелік витрат, пов`язаних із утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, у зв`язку із чим суд зазначає про невідповідність закону критерію якості та передбачуваності для особи.
Також Закон № 2232-XII, або інші закони, не встановлюють обов`язку відшкодування грошового забезпечення військовослужбовця у разі припинення військової служби, тож військовослужбовці не зобов`язані повертати отримане грошове забезпечення у разі припинення служби.
При цьому, пунктом 13 Порядку № 260 також встановлено, що грошове забезпечення, виплачене в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, які діяли на дату виплати, поверненню не підлягає.
Таким чином, у законах України є відсутніми умови щодо відшкодування, повернення правильно обрахованих та виплачених сум грошового забезпечення військовослужбовця, у тому числі з підстав розірвання контракту, звільнення з військової служби, навіть з підстав притягнення до відповідальності за тяжкі злочини, у зв`язку із чим суд вважає умови Порядку № 964, Наказу № 419 такими, що мають дискримінаційні ознаки, а також такими, що не відповідають нормам вищою юридичної сили - частині третій статті 17, статтям 22, 41, 43 Конституції України, статті 25 Закону № 2232-XII, статті 16 Закону № 1934-XII, статтям 2, 9 Закону № 2011-XII.
Закони України не містять умов щодо можливого зворотного стягнення (відшкодування) сум грошового забезпечення військовослужбовця та сум компенсації втрат доходів від утримання ПДФО, у разі, якщо відповідні виплати нараховані правильно.
Таким чином, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.09.2025 в адміністративній справі №160/9435/23 скасувати та прийняти у справі нове судове рішення.
У задоволенні позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 12 лютого 2026 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 16 лютого 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко