П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/12825/25	

Суддя суду першої інстанції - Лісовська Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Дегтярьової С.В.,
суддів – Крусяна А.В., 

розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року у справі №400/12825/25, -

В С Т А Н О В И В:
Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 19 336,32 грн.
У зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам процесуального закону, керуючись статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України, Миколаївський окружний адміністративний суд ухвалою від 12 грудня 2025 року позовну заяву залишив без руху з наданням позивачеві десятиденного строку для усунення її недоліків. В ухвалі судом зазначені недоліки позовної заяви та запропоновані способи їх усунення шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних належних та допустимих доказів, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цієї ухвали.
18 грудня 2025 року від представника позивача до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, за результатами вивчення змісту якої судом не встановлено поважних причин пропуску вказаного строку.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року позовну заяву Головного управління ДПС у Миколаївській області повернуто.
Обґрунтування апеляційної скарги
Позивач не погодився з вказаним судовим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що позовну заяву про стягнення боргу з платника податків контролюючий орган може подати в строк 1095 днів з дня виникнення боргу. 
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 13 травня 2020 року №591-ІХ внесені зміни до підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, якими було встановлено, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» перебіг строків давності відновився з 01 серпня 2023 року.
Відтак, на думку апелянта, строки на стягнення податкового боргу, починаючи з дати виникнення податкового боргу 01 жовтня 2023 року, розраховуватимуться наступним чином: 
- за загальним правилом, без урахування положень пункту 52-2 Податкового кодексу України (далі – ПК України), 1095 днів для звернення контролюючого органу до суду закінчуватимуться 01 жовтня 2023 року (30 вересня 2020 року + 1095 днів);
- із впровадженням п. 52-2 ПК України з 18 березня 2020 року строк на стягнення податкового боргу був зупинений;
- 18 березня 2020 року по 01 жовтня 2023 року – 1 290 дні, які залишились у контролюючого органу для звернення до суду станом на день зупинення строку;
- з 01 серпня 2023 року строк на звернення до суду відновлено. З 01 серпня 2023 по 27 листопада 2025 (дата подання позовної заяви) – 849 днів 849 днів – 1 290 дні = 441 днів для звернення до суду залишається з моменту подання позовної заяви.
Отже граничною датою звернення до суду, враховуючи дату виникнення боргу відповідно до ІКП, апелянт вважає 12 лютого 2027 року.
Щодо податкового боргу на підставі податкової декларації про майновий стан i доходи №3135 від 22 вересня 2022 року за період 2021 рік у сумі 482,70 грн, строк сплати 22 вересня 2022 року. Податковий борг відповідача виник 22 вересня 2022 року, а отже положення пункту 52-2 Податкового кодексу України щодо зупинення строків стягнення податкового боргу у зв`язку з дією карантину на всій території України можуть бути застосовані у цій ситуації. Відтак, строки на стягнення податкового боргу, починаючи з дати виникнення податкового боргу 22 вересня 2022 року, розраховуватимуться наступним чином: за загальним правилом, без урахування положень пункту 52-2 Податкового кодексу України (далі – ПК України), 1095 днів для звернення контролюючого органу до суду закінчуватимуться 21 вересня 2025 року (22 вересня 2022+1095 днів). Із впровадженням п. 52-2 ПК України з 18 березня 2020 року строк на стягнення податкового боргу був зупинений. З 22 вересня 2022 по 21 вересня 2025 – 1095 днів, які залишились у контролюючого органу для звернення до суду станом на день зупинення строку. Із впровадженням п. 52-2 ПК України з 18 березня 2020 року строк на стягнення податкового боргу був зупинений. З 18 березня 2020 по 21 вересня 2025 – 2 013 дні, які залишились у контролюючого органу для звернення до суду станом на день зупинення строку. З 01 серпня 2023 року строк на звернення до суду відновлено. З 01 серпня 2023 по 27 листопада 2025 (дата подання позовної заяви) – 849 днів 849 днів – 2013 дні = 1164 днів для звернення до суду залишається з моменту подання позовної заяви, а отже граничною датою звернення до суду, враховуючи дату виникнення боргу відповідно до ІКП, є 08 лютого 2029 року. 
Враховуючи вищевказане, апелянт вважає, що строки звернення до суду не пропущені та просить скасувати ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду 30 грудня 2025 року по справі №400/12825/25. 
Рух справи
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2026 року апеляційну скаргу було залишено без руху та запропоновано усунути недоліки шляхом надання доказів сплати судового збору у сумі 2422,40 грн.
12 січня 2026 року було усунуто недоліки.
13 січня 2026 року ухвалою відкрите апеляційне провадження, встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу, а від 09 лютого 2026 року справа призначена до судового розгляду в порядку письмового провадження.
28 січня 2026 року справа №400/12825/25 надійшла з Миколаївського окружного адміністративного суду до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
09 лютого 2026 року дії по підготовці до апеляційного розгляду закінчені, вирішено розглядати справу №400/12825/25 в порядку письмового провадження.
Відзив до суду не надходив.
Колегія суддів перевірила матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, та дійшла висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Нормативно-правове обґрунтування 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно п.14.1.175 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Згідно п.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.
Згідно п.п.20.1.34 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманців в емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно п. 59.4 ст. 59 ПК України, податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно п. 59.5 ст. 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
При цьому, згідно пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.
Згідно п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до абзацу першого пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Згідно п.57.3 ст.57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.
Разом з тим, Законом України від 17 березня 2020 року №533-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)», який набрав чинності 18 березня 2020 року, до ПК України внесено зміни, зокрема, підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктами 52-1 та 52-5.
Відповідно до абзацу 10 п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України на період з 18 березня по 31 травня 2020 року зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» від 13 травня 2022 року №591-ІХ до п.52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України внесені зміни, які набрали чинності 29 травня 2020 року.
Зокрема, згідно з внесеними змінами в абзаці 10 слова та цифри «по 31 травня 2020 року» замінено цифрами та словами « 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19)».
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» від 27 червня 2023 року №651 на всій території України з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2.
Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-ІХ (набрав чинності з 17 березня 2022 року) ст.102 ПК України доповнено п.102.9 такого змісту: «На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи».
Тобто, з дня набрання чинності Законом №2260-1Х замість положення п.52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, яким зупинено перебіг строків давності, передбачених ст.102 ПК України під час дії карантину, застосуванню підлягав п.102.9 ст.102 ПК України, яким зупинено перебіг строків давності, передбачених ст. 102 ПК України під час дії воєнного стану.
В подальшому п.102.9 ст.102 ПК України виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» №3219-ІХ від 30 червня 2023 року, який набрав чинності 01 серпня 2023 року.
Крім того, 07 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 03 березня 2022 року №2118-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану», яким підрозд. 10 розд. ХХ ПКУ було доповнено п. 69.
Так, згідно п.п.69.9 п.69 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
24 листопада 2022 року набрав чинності Закон України від 03 листопада 2022 року №2719-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законів України щодо приватизації державного і комунального майна, яке перебуває у податковій заставі, та забезпечення адміністрування погашення податкового боргу», яким п.69.9 викладено в новій редакції, зокрема, з 24 листопада 2022 року відновлено перебіг строків здійснення заходів з погашення податкового боргу платників податків суб`єктів господарювання, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки, передбачені ст.ст. 59 60, 87 101 ПКУ, та/або визначення грошових зобов`язань згідно із ст. 116 ПКУ.
Законом №3219-ІХ пункт 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України доповнено новим п.п.69.40, згідно з яким тимчасово, з 01 серпня 2023 року, контролюючі органи не здійснюють передбачені статтями 59 60, 87 101 ПК України заходи з погашення податкового боргу, що виник до 24 лютого 2022 року, щодо окремих груп платників податків, зазначених у п.п.69.40 п.69 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України. Установлено, що для платників податків, щодо яких контролюючим органом не застосовуються заходи стягнення згідно з п.п.69.40 п.69 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України, зупиняється перебіг строків давності, визначених п.102.4 ст.102 ПК України.
Отже, строк давності зупинявся в такі періоди:
- з 18 березня 2020 року по 17 березня 2022 року відповідно до п.52 прим. 2 підрозд. 10 розд. XX ПКУ для всіх платників податків;
- з 07 березня 2022 року по 24 листопада 2022 року відповідно до п.п.69.9 п.69 підрозд. 10 розд. XX ПКУ для всіх платників податків;
- у періоді з 07 березня 2022 року по 17 березня 2022 року одночасно діяли п.52 прим. 2 і п.п.69.9 п.69 підрозд. 10 розд. XX ПКУ для всіх платників податків;
- з 17 березня 2022 року по 01 серпня 2023 року відповідно до п.102.9 ст.102 ПКУ;
- у періоді з 17 березня 2022 року по 24 листопада 2022 року одночасно діяли п.п.69.9 п. 69 підрозд. 10 розд. XX ПКУ і п.102.9 ст.102 ПКУ;
- з 24 листопада 2022 року по 01 серпня 2023 року відповідно до п.п. 69.9 п. 69 підрозд. 10 розд. XX ПКУ для платників податків, які не мають можливості своєчасно виконувати податкові обов`язки, передбачені ст.ст. 59 60, 87 101 ПКУ, та/або визначення грошових зобов`язань згідно із ст. 116 ПКУ;
- у періоді з 27 травня 2022 року по 01 серпня 2023 року п.102.9 ст.102 ПКУ діяв із виключеннями, передбаченими п.п.69.9 п.69 підрозд. 10 розд. XX ПКУ;
- з 01 серпня 2023 року для груп платників з податковим боргом, який виник до 24 лютого 2022 року, згідно п.п.69.40 п.69 підрозд. 10 розд. ХХ ПКУ.
Верховний Суд у постанові від 21 травня 2024 року у справі №160/15166/22 зазначив, що стягнення коштів контролюючий орган має право ініціювати тільки в межах 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. В разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг, а відтак з того часу в податкового органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.
Між тим, згідно ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 липня 2025 року у справі №500/2276/24 погодилася із правильністю усталеної практики судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо строків оскарження рішень податкового органу, а саме:
1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (частина друга статті 122 КАС України);
2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, відмова у реєстрації податкових накладних; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (частина четверта статті 122 КАС України);
3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (пункт 56.19 статті 56 Податкового кодексу України).
Згідно ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Колегія суддів дослідила матеріали справи та дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, спростовують висновки суду першої інстанції та дають підстави вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.
Судом встановлено, що сума стягнення в 19336,32 грн складається із таких складових:
- 482,70 грн - військового збору, самостійно нарахованого в декларації про майновий стан та доходи №5814 від 12 травня 2020 року за 2019 рік, строк сплати 30 вересня 2020 року;
- 482,70 грн - військового збору, самостійно нарахованого в декларації про майновий стан та доходи №3135 від 22 вересня 2022 року за 2021 рік, строк сплати 22 вересня 2022 року;
- 5 792,40 грн - податку на доходи фізичних осіб самостійно нарахованого в декларації про майновий стан та доходи №3135 від 22 вересня 2022 року за 2021 рік, строк сплати 30 вересня 2022 року;
- 12578,52 грн - податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання визначеного контролюючим органом податковим повідомленням-рішенням №627395-24/14-02 від 18 червня 2024 року.
Як встановлено з матеріалів справи, платник податків мав податковий борг до самостійного декларування податкових зобов`язань, борг за яким заявлений до стягнення у даному провадженні, що стало підставою для складення 09 вересня 2020 року №93570-51 податкової вимоги та подальшого її направлена ОСОБА_1 08 жовтня 2020 року (рекомендований лист з повідомленням про вручення повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання» 10 листопада 2020 року). Такий борг залишився непогашеним, а тому були відсутніми правові підстави для направлення нової податкової вимоги.
Суд бере до уваги те, що, відповідно до наведених вище норм у правовідносинах щодо податкового боргу 6 757,80 грн (482,70 грн 482,70 грн 5 792,40 грн), самостійно задекларованого платником податків, перебіг строку давності, встановленого пунктом 102.4 статті 102 ПК України (1095 днів), був зупинений з 18 березня 2020 року по 24 лютого 2022 року на підставі пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України та з 24 лютого 2022 року по 01 серпня 2023 року на підставі пункту 102.9 статті 102 ПК України. А отже, строк звернення у 1095 днів необхідно рахувати з 01 серпня 2023 року. 
Колегією суддів встановлено, що позовна заява податковим органом подана через електронний суд 27 листопада 2025 року, тобто в межах 1095-денного строку, визначеного ст.102 ПК України, а тому правові підстави стверджувати про його пропуск відсутні.
У рішенні суд першої інстанції послався на те, що податкову вимогу від 09 вересня 2020 року №93570-51 направлено ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, але відповідачем вона не отримана, а тому право на вчинення позивачем дій щодо стягнення з платника податків податкового боргу виникло у вересні 2020 року.
Натомість предметом стягнення у даному провадженні є не податковий борг, вказаний в податковій вимозі від 09 вересня 2020 року №93570-51, а борг, що виник пізніше, починаючи з 22 вересня 2022 року, а тому відсутні підстави стверджувати про те, що право на його стягнення виникло у вересні 2020 року.
Що стосується строків звернення до суду в частині вимоги про стягнення суми податкового боргу в 12578,52 грн, що виникла на підставі податкового повідомлення-рішення №627395-24/14-02 від 18 червня 2024 року, суд зазначає наступне.
Інгульська ДПІ ГУ ДПС надіслала на адресу ОСОБА_1 копію податкового повідомлення-рішення від 18 червня 2024 року №627395-24/14-02, однак поштове відправлення повернуто відправнику 11 липня 2025 року без вручення його адресату із зазначенням причини повернення «за закінченням строку зберігання».
Відповідно до п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно п.42.5 ст.42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
За наведених обставин, податкове повідомлення-рішення від 18 червня 2024 року №627395-24/14-02 вважається врученим ОСОБА_1 11 липня 2025 року.
Колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на те, що згідно п.8 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позовну заяву із вимогою стягнення грошових коштів, яка ґрунтується на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, подано суб`єктом владних повноважень до закінчення строку, визначеного частиною другою статті 122 цього Кодексу.
Разом з тим, матеріали справи не містять документальних доказів оскарження податкового повідомлення-рішення від 18 червня 2024 року №627395-24/14-02. 
За правилами ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає наявними підстави для скасування ухвали від 30 грудня 2025 року у справі №400/12825/25 та направлення справи для продовження розгляду до Миколаївського окружного адміністративного суду. 
Керуючись статтями 2, 5, 242-244, 250, 308, 311, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області задовольнити.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року скасувати.
Справу №400/12825/25 за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу направити для продовження розгляду до Миколаївського окружного адміністративного суду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Повний текст судового рішення складений 24 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач 		С.В. Дегтярьова	
 Судді	  	 А.В. Крусян    О.В. Яковлєв