ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року	справа № 380/15110/25  м. Львів	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У. Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), у якому просить суд:
- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2025 за №1884/45/ОКП/4570 у задоволенні рапорту від 16.05.2025 ОСОБА_1 про звільнення з військової служби;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути рапорт і прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . З метою реалізації права на звільнення з військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за сестрою, яка є особою з інвалідністю 2 групи, 16.05.2025 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом, до якого додав документи, які підтверджують зазначені обставини. Однак відповідач відмовив у задоволенні рапорту. Підставою для відмови слугувало відсутність документів, які підтверджують необхідність здійснювати постійний сторонній догляд за сестрою ОСОБА_2 та документів, які свідчать про потребу у постійному догляді батьків позивача ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ). Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою судді від 29.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 
11.08.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачем обставин і правових підстав позову. Свою позицію мотивує тим, що позивач до рапорту та позовної заяви додав висновок (довідка) МСЕК серії ЛВА-1 №064560 ОСОБА_2 від 09.09.1997 про те, що вона є інвалідом 2 групи з дитинства безстроково та їй рекомендована надомна праця; довідку управління соціального захисту населення Червоноградської райдержадміністрації від 15.11.2024 за №2959-02/7, видана ОСОБА_1 , про те, що йому призначено державну соціальну допомогу за інвалідом 2 групи внаслідок психічного розладу ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на період з 01.01.2020 до 31.12.2024; копії паспортів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . З огляду на наведене, відповідач звертає увагу, що позивач не надав жодного документу, який би вказував, що ОСОБА_2 згідно висновків МСЕК (ЛКК) потребує постійного догляду, відсутній акт перевірки сімейного стану військовослужбовця від територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зокрема відсутні докази звернення та відмови територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо його проведення. Зазначає, що відсутні дані, що заявник, як надавач соціальних послуг, звертався із заявою до компетентних органів, був включений до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг або отримав відповідну відмову після 01.01.2025. 
Акцентує на тому, що довідок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку – ОСОБА_4 , ОСОБА_3 або інших порушень здоров`я, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі позивачем не надано. Крім того звертає увагу, що акт виконавчого комітету Великомостівської сільської ради про обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 не може вважатися документом, який містить інформацію про відсутність інших членів сім`ї, які можуть здійснювати догляд за рідною сестрою позивача, оскільки його складення не передбачено чинним законодавством України. Зважаючи на наведене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
13.08.2025 представник позивача подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що до рапорту було додано всі необхідні документи, які підтверджують потребу в догляді за сестрою (довідку МСЕК від 15.10.1997 №1709, довідку ЛКК від 24.01.2022 №53). Крім того стверджує, що відповідачем не розглянуто по суті питання, викладеного у зверненні у формі рапорту до відповідача, та не надано повної та обґрунтованої відповіді на нього.
Ухвалою суду від 27.01.2026 від відповідача витребувано належним чином засвідчену копію рапорту ОСОБА_1 від 16.05.2025 та доданих до нього документів.
На виконання вимог цієї ухвали 28.01.2026 відповідач подав додаткові пояснення, до яких долучив витребовувані документи.
Частиною 5 ст. 262 КАС України унормовано, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки відсутнє клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 12.12.2024 №1884/43/2163, виданою військовою частиною НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.11.2024 №322 солдата ОСОБА_1 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.05.2025 №147 солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 12.05.2025 №121-РС на посаду командира танка 1 танкового взводу 2 танкової роти НОМЕР_2 танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 23.05.2025 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 від 12.03.1975 серії НОМЕР_3 матір`ю вказано ОСОБА_4 , батьком – ОСОБА_3 .
ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново, причина інвалідності – з дитинства, про що свідчить довідка МСЕК серії ЛВА-1 №064560 від 15.10.1997.
Згідно з свідоцтвом про народження ОСОБА_1 від 13.12.1982 серії НОМЕР_4 матір`ю вказано ОСОБА_4 , батьком – ОСОБА_3 .
За змістом акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 18.11.2024 №774, складеного виконавчим комітетом Великомостівської міської ради Львівської області, « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працює, доглядає за інвалідом ІІ групи з психічним розладом з 2020 року по даний час. ОСОБА_2 – інвалід ІІ групи з психічним розладом, яка потребує постійного стороннього догляду та лікування. Цей догляд здійснював ОСОБА_1 , який допомагає інваліду у всіх її особистих потребах.
Проживають разом з батьками – пенсіонерами. ОСОБА_1 являється для сестри та батьків єдиною підтримкою та опорою, обробляє земельні ділянки, веде господарство та закупляє ліки, возить на обстеження».
Як вбачається із довідки від 15.11.2024 №2959-02/7, виданої управлінням соціального захисту Червоноградської райдержадміністрації, ОСОБА_1 призначено державну соціальну допомогу/компенсацію за догляд за інвалідом 2 групи внаслідок психічного розладу ( ОСОБА_2 інвалід з дитинства) з 01.01.2020 до 31.12.2024. З обліку не знятий.
ОСОБА_4 отримує пенсію за віком, що підтверджується копією посвідчення від 26.04.2001 серії НОМЕР_5 . 
ОСОБА_3 отримує пенсію за віком, про що свідчить копія довідки Сокальського районного управління соціального захисту населення від 20.11.1997 №130409.
16.05.2025 позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 , у якому просив звільнити його з військової служби. Правовою підставою для звільнення з військової служби зазначив пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за сестрою ( ОСОБА_2 ), яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду – за членами сім`ї другого ступеня споріднення та відсутності інших членів сім`ї.
До рапорту позивач додав такі документи:
- довідку психіатричної МСЕК №1709 від 15.10.1997;
- акт виконавчого комітету Великомостівської міської ради Львівської області про проведення обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №774 від 18.11.2024;
- довідку Управління соціального захисту населення Червоноградської РДА №2959-02/7 від 15.11.2024;
- свідоцтво про народження ОСОБА_5 ;
- ідентифікаційний номер ОСОБА_5 ;
- паспорт ОСОБА_5 ;
- паспорт ОСОБА_1 ;
- пенсійне посвідчення ОСОБА_4 ;
- паспорт ОСОБА_3 ;
- ідентифікаційний номер ОСОБА_3 ;
- пенсійне посвідчення ОСОБА_3 ;
- паспорт ОСОБА_4 ;
- ідентифікаційний номер ОСОБА_4 ;
- пенсійне посвідчення ОСОБА_4 ;
- довідку військової частини НОМЕР_6 форми 5.
Листом від 06.06.2025 №1884/45/ОКП/4570 відповідач повідомив про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби за доданими до рапорту документами. 
За змістом цього листа «Відповідно до рапорту та доданих документів встановлено, що сестра військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно є особою з інвалідністю ІІ групи та за висновком лікарсько-консультаційної комісії потребує постійного стороннього догляду.
Також відповідно до наданих документів встановлено наявність інших осіб першого чи другого ступеня споріднення у сестри солдата КЛУБ, а саме:
- батько ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
- матір ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Медичні документи батьків військовослужбовця, які зазначили потреби у постійному сторонньому догляді відсутні.
Також до рапорту не додані медичні документи які б підтверджували необхідність здійснювати постійний сторонній догляд за сестрою військовослужбовця ОСОБА_8 ».
Вважаючи поведінку відповідача щодо відмови у звільненні з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ протиправною, позивач пред`явив цей позов. 
Спірні правовідносини між сторонами склалися у зв`язку з незвільненням позивача з військової служби на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу виснувати, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
За правилами ч. 1-4 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 17 Закону України від 06.12.1991 №1932-XII «Про оборону України» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).
Частинами 1, 2 ст. 1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 5 зазначеної норми від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
У ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Статтею 24 Закону № 2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Згідно з ч. 3 цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону №2232-XII, а у ч. 4 цієї норми наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2).
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», було введено воєнний стан. Строк дії Указу та, відповідно, воєнного стану в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України. На момент розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
З огляду на введення в Україні воєнного стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби (під час дії воєнного стану) визначені у п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ.
Зокрема, за правилами пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на день звернення позивача з рапортом до відповідача) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, зокрема під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно з абз. 14 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема під час дії воєнного стану, у зв`язку з необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
За правилами ч. 7 ст. 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - положення №1153/2008), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначено Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - інструкція № 170 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п. 12.11 розділу XII інструкції №170 перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
Пунктом 5 Переліку документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби додатку 19 до інструкції №170 визначено, що при поданні до звільнення з військової служби за підставами через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років); документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: у разі необхідності здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я:
- один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): інвалідність такої особи, її потребу в постійному догляді, перебування під арештом (крім домашнього арешту), відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
- один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;
- висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.
Таким чином, законодавцем визначено вичерпний перелік документів, які підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин для звільнення військовослужбовця з військової служби у період військового стану.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу, у зв`язку з чим скерував рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, а саме за сестрою, яка є особою з інвалідністю ІІ групи.
До рапорту позивач додав такі документи: довідку психіатричної МСЕК серії ЛВА-1 №064560 від 15.10.1997; акт виконавчого комітету Великомостівської міської ради Львівської області про проведення обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №774 від 18.11.2024; довідку Управління соціального захисту населення Червоноградської РДА №2959-02/7 від 15.11.2024; свідоцтво про народження ОСОБА_5 ; ідентифікаційний номер ОСОБА_5 ; паспорт ОСОБА_5 ; паспорт ОСОБА_1 ; пенсійне посвідчення ОСОБА_4 ; паспорт ОСОБА_3 ; ідентифікаційний номер ОСОБА_3 ; пенсійне посвідчення ОСОБА_3 ; паспорт ОСОБА_4 ; ідентифікаційний номер ОСОБА_4 ; пенсійне посвідчення ОСОБА_4 ; довідку військової частини НОМЕР_6 форми 5.
Однак листом від 06.06.2025 №1884/45/ОКП/4570 відповідач повідомив про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби за доданими до рапорту документами, з огляду на те, що відповідно до наданих документів встановлено наявність інших осіб першого чи другого ступеня споріднення матері та батька, однак не підтверджено їхню потребу у постійному сторонньому догляді та не додано медичних документів, які б підтверджували необхідність здійснювати постійний сторонній догляд за сестрою ОСОБА_2 .
Надаючи правову оцінку такій відмові відповідача, суд звертає увагу на таке.
Однією з умов для звільнення з військової служби на підставі абз. 14 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII, є наявність члена сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи.
Матеріалами справи підтверджено, що згідно з свідоцтвом про народження ОСОБА_1 від 13.12.1982 серії НОМЕР_4 матір`ю вказано ОСОБА_4 , батьком – ОСОБА_3 . Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 від 12.03.1975 серії НОМЕР_3 матір`ю вказано ОСОБА_4 , батьком – ОСОБА_3 .
ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново, причина інвалідності – з дитинства, про що свідчить довідка МСЕК серії ЛВА-1 064560 від 15.10.1997.
Отже, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_5 є особою з інвалідністю II групи та сестрою військовослужбовця ОСОБА_1 .
Стосовно нормативної вимоги про необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, суд звертає увагу на таке. 
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Таке Положення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.1992 №83 та чинне на час встановлення групи інвалідності сестри позивача (далі - положення №83).
Пунктом 1 положення №83 (чинного на момент встановлення групи інвалідності баби та діда позивача) медико-соціальна експертиза визначає ступінь обмеження життєдіяльності людини, причину, час настання, групу інвалідності, сприяє проведенню ефективних заходів щодо профілактики інвалідності, реабілітації інвалідів, пристосування їх до суспільного життя.
Відповідно до ч. 4 розділу І положення №83 залежно від ступеня втрати здоров`я інвалідність поділяється на три групи. Причинами інвалідності є: загальне захворювання, трудове каліцтво, професійне захворювання, інвалідність з дитинства; для військовослужбовців - поранення, контузія, каліцтво, одержані при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, чи захворювання, пов`язане з перебуванням на фронті, або каліцтво, одержане внаслідок нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, чи захворювання, не пов`язане з перебуванням на фронті, а в спеціально передбачених законодавством випадках - захворювання, одержане при виконанні обов`язків військової служби. Законодавством України можуть бути встановлені й інші причини інвалідності.
Порядок визнання інвалідності регламентовано Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженої Міністром охорони здоров`я України від 28.12.91 № 16.01/20 (далі – інструкція №16.01/20, чинна на момент встановлення інвалідності).
За змістом розділу 1 інструкції №16.01/20 залежно від важкості інвалідності встановлюється перша, друга, третя групи інвалідності.
Розділ 2 інструкції №16.01/20 визначає критерії встановлення інвалідності.
Згідно з п.2.1. інструкції №16.01/20 підставою для встановлення першої групи інвалідності є різко виражене обмеження життєдіяльності, обумовлене захворюваннями, наслідками травм, уродженими дефектами, що призводять до різко вираженої соціальної дезадаптації внаслідок неможливості навчання, спілкування, орієнтації, контролю за своєю поведінкою, пересуванням, самообслуговуванням, участю у трудовій діяльності, якщо вказані порушення викликають потребу у постійному сторонньому догляді чи допомозі. 
При забезпеченні засобами компенсації анатомічних дефектів чи порушених функцій організму, створенні спеціальних умов праці на виробництві чи вдома, можливе виконання різних видів праці.
За правилами п.2.2. інструкції №16.01/20 підставою для встановлення другої групи інвалідності є різко виражене обмеження життєдіяльності, обумовлене захворюванням, наслідками травм, уродженими дефектами, що не потребують постійного стороннього догляду чи допомоги, але призводять до вираженої соціальної дезадаптації внаслідок різко вираженого утруднення навчання, спілкування, орієнтації, контролю за своєю поведінкою, пересування, самообслуговування, участі у трудовій діяльності або при неможливості працювати.
Відповідно до розділу 4 інструкції №16.01/20 група інвалідності без зазначення строку переогляду встановлюється при анатомічних дефектах (згідно Переліку анатомічних дефектів), стійких, незворотних морфологічних змінах та порушеннях функцій органів і систем організму, неефективності будь-якого виду реабілітаційних заходів, неможливості відновлення соціальної адаптації, несприятливому прогнозі динаміки працездатності з урахуванням соціально-економічних обставин в районі проживання інваліда, а також чоловікам віком старших шестидесяти років і жінкам віком старших п`ятидесяти п`яти років, інвалідам, у яких строк переогляду настає після досягнення чоловіками шестидесяти років, жінками – п`ятидесяти п`яти років.
З наведених нормативних приписів висновується, що лише для І групи інвалідності властиво, що така особа потребує постійного стороннього догляду або допомоги. Тоді як для осіб з II групою інвалідності властиві функціональні порушення, які не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.
Верховний Суд у постановах від 13.06.2024 у справі №520/21316/23, від 21.02.2024 у справі №120/1909/23, досліджуючи питання щодо того, який саме орган видає медичний документ щодо необхідності здійснення постійного догляду, звернув увагу на таке.
Визначення терміну «медичний висновок» наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я» від 18.09.2020 № 2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.
У пункті 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №337, термін «медичний висновок» визначено як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.
Отже, медичний висновок - це документ, який містить відомості про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.
Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.
Лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).
Щодо повноважень ЛЛК і медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, Верховний Суд зазначає, що у переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.
Поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «надомна праця». При цьому, «постійний догляд» - це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження - постійно.
Водночас відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункт 1 розділу III).
Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи: 1) форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці, відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 “Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві”; 2) висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку.
Також повноваження ЛЛК визначені в наказі Міністерства охорони здоров`я України 31.07.2013 № 667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання». Так, у затвердженій вказаним наказом Інструкції мова йде про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8).
Суд зазначає про недосконалість та неузгодженість термінів у нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.
Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені положенням №1317, Верховний Суд дійшов висновку, що вона визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.
Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду, то такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я.
Повертаючись до обставин розглядуваної справи, суд звертає увагу, що на підтвердження потреби сестри у постійному сторонньому догляді позивач до рапорту та пред`явленого позову додав довідку МСЕК серії ЛВА-1 064560 від 15.10.1997, довідку управління соціального захисту населення Червоноградської райдержадміністрації від 15.11.2024 №2959-02/7, за змістом якої ОСОБА_1 призначено державну соціальну допомогу/компенсацію за догляд за інвалідом 2 групи внаслідок психічного розладу ( ОСОБА_2 інвалід з дитинства) на період з 01.01.2020 до 31.12.2024.
Суд зауважує, що сама по собі наявність в особи інвалідності ІІ групи не є підставою для здійснення постійного догляду за нею.
Факт необхідності у здійсненні постійного догляду має бути взаємопов`язаний з фактом наявності в особи інвалідності ІІ групи. Лише за умови підтвердження таких взаємопов`язаних між собою фактів, а також за умови доведення військовослужбовцем відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, то він підлягає звільненню з військової служби на підставі абз. 14 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ.
Як зазначалося судом, в силу приписів п. 5 Переліку документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби додатку 19 до інструкції №170 на підтвердження потреби в постійному догляді подається висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Суд звертає увагу, що надана позивачем до рапорту про звільнення з військової служби довідка МСЕК серії ЛВА-1 064560 від 15.10.1997 не містить рекомендацій щодо необхідності здійснення постійного догляду за сестрою позивача, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, із зазначенням про систематичність чи іншу періодичність такого догляду.
Суд зауважує, що в заявах по суті справи позивач покликається на довідку ЛКК психіатричного кабінету Сокальської районної поліклініки №53 від 24.01.2022, однак як в матеріалах справи, так і в переліку документів, які додані до рапорту від 16.05.2025, вона відсутня.
Крім того, суд зазначає, що зі змісту норми абз. 14 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII висновується, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:
- відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи;
- інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Верховний Суд у постанові від 07.05.2025 у справі № 420/30227/24 вказав, що відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення означає реальну відсутність осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2122-IX.
Як встановлено судом з акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 18.11.2024 №774, ОСОБА_2 проживає в с. Бутин Львівської області разом з своїми батьками та сестрою.
Стосовно ОСОБА_1 (батька позивача) та ОСОБА_4 (матері позивача) суд звертає увагу, що позивачем до рапорту додано тільки пенсійні посвідчення та довідку, що підтверджує отримання батьками пенсії за віком, тобто вони є пенсіонерами. 
Водночас, ОСОБА_1 не доведено факту того, що батько та матір позивача самі потребують постійного догляду та не можуть здійснювати догляд за сестрою, а судовим розглядом це не встановлено.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач при зверненні до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби не надав відповідачу усіх необхідних доказів на підтвердження існування підстав для звільнення, визначених абз. 14 п. 3 ч. 12 ст.26 Закону №2232-ХІІ.
Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.
Судові витрати в силу приписів ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд
у х в а л и в:
1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_7 ).
Відповідач – військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_8 ).

Суддя	Андрусів Уляна Богданівна