ПОСТАНОВА 
Іменем України

01 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 398/4204/25
провадження № 22-ц/4809/663/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Старовойтова Олександра Вікторовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2025 року у складі судді Молонової Ю. В. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

В липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (далі - ТОВ «Він Фінанс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором № 112968 від 26.03.2018 у загальному розмірі 28 403 грн 76 коп, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. 
Позовна заява мотивована тим, що 26.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі - ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 112968.
Позичальник належним чином виконав свої зобов`язання надавши відповідачу у позику 7 000 грн. 
Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення Договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 18 130 грн, а саме: сума боргу за тілом кредиту - 4 500 грн, сума боргу за процентами - 2 430 грн, сума боргу за пенею та штрафами - 11 200 грн. 
12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке 25.07.2024 змінило назву на ТОВ «Він Фінанс», укладено договір факторингу № 1, на підставі якого до нового кредитора перейшло право вимоги до відповідача.
Заборгованість відповідача за кредитним договором № 112968 від 26.03.2018 становить 28 403,76 грн, з яких: основна сума боргу - 18 130 грн, сума збитків з урахуванням 3% річних - 1 633,19 грн, сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 8 640,57 грн. 
Оскільки всупереч умовам кредитного договору ОСОБА_1 не виконав свого зобов`язання та має непогашену заборгованість, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2025 року позов ТОВ «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Він Фінанс» заборгованість за Договором № 112968 від 26.03.2018, в розмірі 6 930 грн, з яких: 4 500 грн - сума боргу за тілом кредиту, 2 430 грн - сума боргу за процентами.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Він Фінанс» витрати по сплаті судового збору в розмірі 591 грн 07 коп та витрати на правничу допомогу у розмірі 1 220 грн.
Рішення суду мотивовано тим, щоміж сторонами виникли кредитні правовідносини на підставі договору № 112968 від 26.03.2018, укладеного, у тому числі, в електронній формі, що відповідає вимогам законодавства. 
Суд першої інстанції визнав доведеним факт отримання відповідачем кредитних коштів та невиконання ним зобов`язань щодо їх повернення, а також правомірність переходу права вимоги до позивача на підставі договору факторингу.
Разом із тим суд першої інстанції дійшов висновку, що належними та допустимими доказами підтверджено заборгованість лише у розмірі 6 930 грн (тіло кредиту та проценти), оскільки саме такий обсяг вимоги відображений у реєстрі прав вимоги, переданому новому кредитору. Інша частина заявленої заборгованості, зокрема штрафні санкції, не підтверджена належними доказами.
Відмовляючи у стягненні інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції посилався на положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких у період дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Старовойтов О. В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , просить рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2025 року в частині задоволених позовних вимог ТОВ «Він Фінанс» до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні вказаних вимог. 
Апеляційна скарга мотивована тим, щорішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з недоведеністю обставин, які суд визнав встановленими.
ТОВ «Він Фінанс» не довело належними та допустимими доказами факт надання кредитних коштів відповідачу, а в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, зокрема банківські виписки або інші розрахункові документи, які б підтверджували перерахування грошових коштів саме на рахунок ОСОБА_1 , що є необхідною умовою для підтвердження наявності та розміру заборгованості.
Також, надані позивачем документи (розрахунок заборгованості, картка обліку договору, листи фінансових установ) мають похідний характер, не є первинними документами у розумінні законодавства про бухгалтерський облік та не можуть підтверджувати фактичне виникнення заборгованості. Сам по собі розрахунок заборгованості не є належним доказом, оскільки лише відображає арифметичні дії сторони.
Крім того, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, поданим позивачем, та безпідставно визнав доведеним факт отримання відповідачем кредиту і наявність заборгованості. При цьому, позивач не подав усіх доказів разом із позовом, не обґрунтував неможливість їх подання та не заявляв клопотань про витребування доказів, що є порушенням процесуальних норм.
У зв`язку з наведеним відповідач вважає, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для часткового задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 28 403 грн 76 коп, тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (на 01.01.2025 становило 90 840 грн, станом на 01.01.2026 становить 98 840 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу № 55-к від 25.07.2024 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» змінило назву на ТОВ «Він Фінанс».
26.03.2018 ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Авентус Україна», у зв`язку з чим уклав Договір № 112968 про надання коштів на умовах споживчого кредиту та отримав 4 500 грн, строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування договором.
Згідно з копією Договору факторингу № 1 від 12.04.2018, ТОВ «Авентус Україна» відступає, а ТОВ «ФГ «Довіра та Гарантія» набуває права грошової вимоги, зокрема і до Договору № 112968. 
Згідно Реєстру прав вимоги № 4 від 17.07.2018, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 6 930 грн, з яких: сума боргу за тілом кредиту - 4 500 грн, сума боргу за процентами - 2 430 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором № 112968 у розмірі 18 130 грн, яка складається з: сума боргу за тілом кредиту - 4 500 грн, сума боргу за процентами - 2 430 грн, сума боргу за пенею та штрафами - 11 200 грн.
Також позивачем нарахована заборгованість у вигляді інфляційних втрат за період з 13.03.2022 до 13.03.2025 та становить 8 640,57 грн і 3% річних за цей же період, що становить 1 633,19 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог ТОВ «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 6 930 грн, суд згідно зі статтею 367 ЦПК України в іншій частині його не переглядає.
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).
Так, за ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
В силу ст. ст. 509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.
При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.
Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Судом встановлено, що згідно матеріалів судової справи, сформованої в підсистемі ЄСІКС26 березня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 112968 (далі - Договір).
За умовами вказаного договору, відповідачу надано кредит у розмірі 4 500 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, клієнт зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом (п. 1.1 - Договору).
Процентна ставка фіксована та становить 1,35 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (492,75 % річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту (п.1.2.1. Договору).
Строк дії кредиту 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів (п. 1.4 Договору).
Кредит надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом; здійснення грошового переказу на ім`я клієнта через внутрішньодержавні платіжні системи (п.1.5 Договору).
У Додатку №1 до Договору сторонами визначений розмір внесення позичальником платежів та встановлено, що загальна вартість кредиту за весь строк кредитування становить 6 322 грн 50 коп.
Згідно із наданою ТОВ «Авентус Україна» довідкою, договір від 26.03.2018 № 112968 підписаний позичальником ОСОБА_1 електронним підписом, що створений шляхом використання одноразового ідентифікатора А933914, який направлено позичальнику на номер телефону НОМЕР_1 , повідомлений останнім. 
12 квітня 2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу № 1, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за Договором про надання фінансового кредиту № 112968 від 26.03.2018, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора стосовно відповідача.
Згідно Реєстру прав вимог № 4 від 17 липня 2018 року право вимоги до ряду боржників,в тому числі до гр. ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 112968 26.03.2018 перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та розмір права вимоги до боржника на день відступлення права вимоги за договором становить 6 930 грн та складається із суми заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4 500 грн та суми заборгованості по відсоткам в розмірі 2 430 грн.
Відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» № 1706 від 25 липня 2024 року, було змінено найменування ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс» та внесено відповідні зміни до облікових та інших документів товариства.
Згідно листа ТОВ «Авентус Україна» № 1365/24-Е від 11.02.2025 останнє з метою надання вичерпної інформації щодо даних, які підтверджують видачу на платіжні карти клієнтів онлайн кредитів, право вимоги по яким було передано ТОВ «Він Фінанс», до зміни назви - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» згідно Договору факторингу № 1 від 12.04.2018 повідомило, що договір № 112968 було укладено з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , Transaction code: creditplus-235233).
Відповідно до листа ТОВ ФК «Вей Фор Пей» вих. № 5543-ВП від 10.02.2025 останнє повідомило, що надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків та на підставі укладеної угоди із ТОВ «Авентус Україна» № ВП-200417-1 від 20 квітня 2017 року за дорученням останнього здійснило успішні перекази коштів на рахунки клієнтів, зокрема під порядковим номером 2 зазначено: «26.03.2018 на суму 4 500 (чотири тисячі п`ятсот гривень 00 копійок) грн, маска картки НОМЕР_3 , код авторизації 105063, номер транзакції в системі WayForPay - creditplus235233».
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини на підставі договору № 112968 від 26.03.2018, укладеного в електронній формі відповідно до вимог законодавства.
Наданими позивачем доказами підтверджується факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 4 500 грн, що узгоджується як з умовами договору, так і з інформацією платіжної системи щодо здійснення відповідного переказу на банківську картку відповідача, що на спростовано останнім.
Також матеріали справи містять належні докази переходу права вимоги до позивача на підставі договору факторингу, при цьому обсяг переданого права вимоги визначений у реєстрі прав вимоги та становить 6 930 грн, що включає суму основного боргу та проценти.
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту надання кредитних коштів є безпідставними, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, зокрема електронним договором, даними щодо його підписання відповідачем та інформацією платіжної системи про здійснення переказу грошових коштів.
Посилання відповідача на відсутність первинних бухгалтерських документів не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки закон не встановлює виключного переліку доказів, якими підтверджується факт надання кредиту, а суд оцінює докази у їх сукупності.
Доводи апеляційної скарги щодо похідного характеру поданих позивачем документів також відхиляються судом, оскільки такі документи у взаємному зв`язку підтверджують обставини укладення договору, надання коштів та розмір заборгованості.
Аргументи апеляційної скарги про порушення позивачем процесуальних норм подання доказів є необґрунтованими, оскільки матеріали справи свідчать, що позивач надав достатні докази для підтвердження своїх вимог, тоді як відповідач не надав належних доказів на їх спростування.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 362, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Старовойтова Олександра Вікторовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2025 року в оскаржуваній частині без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя     С. І. Мурашко 

Судді         О. Л. Карпенко

О. І. Чельник