П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/32566/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Кравченка К.В. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року (суддя Потоцька Н.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 13.11.2025) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити перерахунок щомісячного грошового утримання,-

В С Т А Н О В И В:

18.03.2025 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивачка просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування при призначенні з 30.05.2025 року судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання періоду роботи ОСОБА_1 з 01.11.1993 року по 17.07.1995 року на посаді судового виконавця Білгород-Дністровського міського суду Одеської області, з 03.04.1996 року по 30.01.1999 року на посаді старшого судового виконавця Білгород-Дністровського міського суду Одеської області, з 01.02.1999 року по 09.01.2002 року на посаді заступника начальника Білгород-Дністровського управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби у загальній кількості 7 років 5 місяців 24 дні та з 12.08.1991 року по 03.11.1991 року на посаді секретаря суду Білгород-Дністровського міського суду Одеської області, з 04.11.1991 року по 31.10.1993 року на посаді секретаря судового засідання Білгород Дністровського міського суду Одеської області, з 18.07.1995 року по 02.04.1996 року на посаді помічника голови Білгород-Дністровського міського суду Одеської області у загальній кількості повних 3 роки до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 01.11.1993 року по 17.07.1995 року на посаді судового виконавця Білгород-Дністровського міського суду Одеської області, з 03.04.1996 року по 30.01.1999 року на посаді старшого судового виконавця Білгород-Дністровського міського суду Одеської області, з 01.02.1999 року по 09.01.2002 року на посаді заступника начальника Білгород-Дністровського управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби у загальній кількості 7 років 5 місяців 24 дні та з 12.08.1991 року по 03.11.1991 року на посаді секретаря суду Білгород-Дністровського міського суду Одеської області, з 04.11.1991 року по 31.10.1993 року на посаді секретаря судового засідання Білгород Дністровського міського суду Одеської області, з 18.07.1995 року по 02.04.1996 року на посаді помічника голови Білгород-Дністровського міського суду Одеської області у загальній кількості повних 3 роки до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді для обчислення з 30.05.2025 року щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату судді у відставці ОСОБА_1 з 30.05.2025 року щомісячного грошового утримання виходячи із розрахунку 76% суддівської винагороди.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №155250035752 від 18.07.2025 в частині визначення періоду роботи на посаді судді ОСОБА_1 на рівні 23 років 01 місяць 22 дні та в частині нарахування ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 56% суддівської винагороди.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: стаж (досвід) роботи, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді - 3 роки.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 з 30.05.2025 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 62% суддівської винагороди.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати і виплатити ОСОБА_1 з 30.05.2025 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 62% суддівської винагороди, з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Судом стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 968,96 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги.

Позивачка в апеляційній скарзі вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийнято з порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку із чим просить його скасувати та прийняте нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
На думку апелянтки, суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам та вимогам позову щодо необхідності зарахування до стажу роботи на посаді судді стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) позивача, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а саме стаж роботи позивача з 12.08.1991 року по 03.11.1991 року на посаді секретаря суду Білгород-Дністровського міського суду Одеської області, з 04.11.1991 року по 31.10.1993 року секретаря судового засідання Білгород-Дністровського міського суду Одеської області та з 18.07.1995 року по 02.04.1996 року на посаді помічника голови Білгород-Дністровського міського суду Одеської області у загальній кількості повних 3 роки, а також період служби в Управлінні юстиції в Одеській області на посаді старшого судового виконавця Білгород-Дністровського міського суду Одеської області з 03.04.1996 року по 30.01.1999 року та період роботи на посаді заступника начальника Білгород-Дністровського управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби з 01.02.1999 року по 09.01.2002 року.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу позивачки залишити без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідача, з посиланням на порушенням норм матеріального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог з прийняттям нового рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в повному обсязі в задоволенні позовних вимог.
На думку суб`єкта владних повноважень, чинним законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періодів роботи на інших посадах (зокрема, на посаді судового виконавця, старшого судового виконавця, секретаря суду, секретаря судового засідання, помічника голови Білгород-Дністровського міського суду Одеської області, заступника начальника Білгород-Дністровського управління юстиції – начальника відділу державної виконавчої служби), часу проходження строкової військової служби, періоду навчання, тощо, а тому, виплата щомісячного грошового утримання судді у відставці проводиться у розмірі, передбаченому Законом №1402 на момент відповідного розрахунку.
Апелянт переконаний, що різні підходи до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням ч. 1 ст. 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України та ставить у нерівне становище інших, які за аналогічних умов мають відповідне право на перерахунок. Суд повинен тлумачити національне законодавство у соціальній сфері таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням його складових принципів справедливості та розумності. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України про запобігання та протидії дискримінації в Законі України №5207 законодавство України ґрунтується на принципі недискримінації. Відповідно до чинного законодавства грошове утримання за Законами №2453 та №1402 обчислюється з розрахунку 50% від місячної винагороди судді.
Також апелянт висловив незгоду із стягнення з Головного управління за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору, з посиланням на ч. 2 ст. 73 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якою забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Позивачка своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася, що, відповідно до статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.
Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу позивачки, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг сторін, колегія суддів дійшла таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Указом Президента України від 10.12.2001 року №1205/2001 ОСОБА_1 призначена строком на п`ять років на посаду судді Білгород-Дністровського міського суду Одеської області.
Указом Президента України від 23.03.2004 року ОСОБА_1 переведена на посаду судді новоутвореного Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.
Постановою Верховної Ради України від 15 березня 2007 року №751-V ОСОБА_1 обрана суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області безстроково.
Постановою Верховної Ради України від 30 жовтня 2008 року №626-VI ОСОБА_1 обрана суддею Одеського апеляційного адміністративного суду.
Указом Президента України від 29 грудня 2017 року №455/2017 "Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах" ліквідовано Одеський апеляційний адміністративний суд та утворено П`ятий апеляційний адміністративний суд в апеляційному окрузі, що включає Миколаївську, Одеську та Херсонську області, з місцезнаходженням у місті Одесі.
Указом Президента України від 28 вересня 2018 року №296/2018 суддю Одеського апеляційного адміністративного суду Шеметенко Л.П. з 01 жовтня 2018 року переведено на посаду судді П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 29.05.2025 року №1147/0/15-25 ОСОБА_1 звільнено з посади судді П`ятого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Рішенням визначено, що за результатами вивчення доданих до заяви документів щодо визначення відповідного стажу для звільнення судді ОСОБА_1 у відставку, а саме: актів про призначення, обрання на посаду судді, копій трудової книжки, диплома, довідки про роботу на посаді судді, встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає їй право на відставку, підлягають зарахуванню:
стаж роботи на посаді судді (з дати призначення судді на посаду по дату ухвалення рішення про звільнення) – 23 роки 5 місяців 19 днів;
стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом і надавала право для призначення на посаду судді – 3 роки.
Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на звільнення у відставку, становить 26 років 5 місяців 19 днів.
18.07.2025 ГУ ПФУ в Одеській області (Центральне об`єднане управління ПФУ в м. Одесі) прийняло рішення за №155250035752, яким призначило ОСОБА_1 довічне грошове утримання з 30.05.2025 із з розрахунку 56% від заробітку.
Визначаючи наведений загальний процент розрахунку довічного грошового утримання від заробітку, відповідач врахував стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді 23 роки 1 місяць 22 дні.
Не погодившись із згаданим розрахунком ОСОБА_1 звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення її позовних вимог суд першої інстанції, спираючись на усталену правову позицію Верховного Суду, вважав, що загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку, становить 26 років 1 місяць 22 дні, з яких стаж роботи на посаді судді 23 роки 1 місяць 22 дні стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 3 роки. Тому позивачка має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 62% суддівської винагороди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" (далі – Закон №1402-VIII).
Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Стаття 137 цього ж Закону визначає стаж роботи судді таким чином.
1. До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;
2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
2. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
За нормами абзацу четвертого пункту 34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Станом на день призначення позивачки на посаду судді діяв Закон України 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів", частина перша статті 7 якого передбачала, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.
Частиною п`ятою статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд неодноразово розглядав справи означеної категорії та викладав висновки щодо застосування норм права у правовідносинах, подібних за обставинами, їх правовим регулюванням та підставами позову, до тих, які виникли й у справі, що розглядається.
Зокрема, у постанові від 18 листопада 2021 року Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі №9901/15/21, навела правові позиції такого змісту.
При обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При обчисленні стажу, який дає право на відставку, окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", положення частини другої цієї статті як стаж, який зараховується додатково.
У випадку зайняття посади судді без проведення конкурсних процедур стаж роботи (професійної діяльності), передбачений частиною другою статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", визначається на момент призначення на посаду судді вперше, а у випадку призначення на посаду судді за результатами конкурсу - зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом для участі в конкурсі та надає право для призначення на цю посаду за його результатами (подібні за змістом висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі №9901/302/19).
Взявши до уваги положення, зокрема, норм частини першої статті 7 Закону України "Про статус суддів", які є застосовними й до спірних у цій справі правовідносин, і в якості однієї з обов`язкових вимог для призначення на посаду судді визначали наявність у особи стажу роботи в галузі права не менш як три роки, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 листопада 2021 року у справі №9901/15/21 виснувала, що до стажу роботи на посаді судді додатково зараховується стаж роботи в галузі права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі №9901/302/19).
У цій же постанові звернута увага й на те, що виражене й закріплене в частині другій статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" положення (припис) про те, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стажів роботи (абзац четвертий пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття "стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді" треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року у справі №9901/537/19).
Застосовуючи наведені вище правові висновки до обставин цієї справи, враховуючи, що на момент призначення позивачки на посаду судді Закон №2862-ХІІ передбачав наявність трьох років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права як обов`язкову умову для призначення на посаду судді, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ГУПФУ зобов`язане зарахувати позивачці стаж її роботи в галузі права (3 роки), вимога щодо якого визначена законом та надавала право на призначення судді та, відповідно, обрахувати їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці із розрахунку 62% (50% + 6 х 2% (збільшення на два відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років (26 років)).
Враховуючи безальтернативність правових дій пенсійного органу у спірних правовідносинах, колегія суддів вважає неаргументованими доводи апеляційної скарги Головного управління, що виконання зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового утримання з 30.05.2025 у розмірі 62% від суми суддівської винагороди призведе до втручання в дискреційні повноваження Головного управління.
Колегія суддів також відхиляє як хибні доводи апеляційної скарги ГУПФУ про те, що розмір грошового утримання має бути здійснений відповідно до ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402, а не вибірково з різних законів, з огляду на те, що таке твердження прямо суперечить нормам абзацу четвертого пункту 34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судді, яким прямо встановлено, що призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Колегія суддів з цього приводу нагадує апелянту, що приписами пунктом 2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №41/26486 визначено, що Управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України.
Про протиправність дій ГУПФУ у спірних правовідносинах також свідчить те, що, відповідно до рішення від 18.07.2025 №155250035752 (а.с. 53) та відзиву на позовну заяву, Головним управлінням, при призначенні довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 враховано стаж роботи безпосередньо на посаді судді - 23 роки 1 місяць 22 дні (з 10.12.2001 по 29.05.2025), тоді як кількість років, днів і днів між цими датами становить 23 р. 5 м. 19 д.
Поряд із цим, колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги позивачки про наявність у неї права на зарахування до стажу роботи судді періоду роботи на посаді старшого судового виконавця Білгород-Дністровського міського суду Одеської області та період роботи на посаді заступника начальника Білгород-Дністровського управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби, як роботи в органах Міністерства юстиції та підвідомчих йому органах на місцях.
Щодо посади старшого судового виконавця у період 03.04.1996 по 30.01.1999 то судові виконавці діяли на підставі ЦПК УРСР 1963 року, який передбачав діяльність виконавців у складі судів.
Те, що у згаданий період позивачка, обіймаючи посаду старшого судового виконавця Білгород-Дністровського міського суду Одеської області, була працівником суду, а не у підвідомчому органі Міністерства юстиції, підтверджено записом у Трудової книжці НОМЕР_1 , що скліплений печаткою Білгород-Дністровського міського суду Одеської області, з якої вбачається, що 03.04.1996 позивачка була переведена з посади помічника голови суду на посаду старшого судового виконавця Білгород-Дністровського міського суду Одеської області.
Щодо періоду з 01.02.1999 по 09.01.2002 роботи на посаді заступника начальника Білгород-Дністровського управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби, як роботи в органах Міністерства юстиції та підвідомчих йому органах на місцях, колегія суддів враховує правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові (п. 53) від 12.12.2025 у справа №990/365/25, що за правилами частини четвертої статті 43 Закону України "Про статус суддів" до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зараховується також час роботи не на всіх посадах Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, а лише на тих посадах, які безпосередньо пов`язані з керівництвом та контролем за діяльністю судів.
Основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус державних виконавців та їх соціальний захист визначав Закон України "Про державну виконавчу службу" від 24 березня 1998 року №202/98-ВР (у редакції чинної на час роботи позивачки на посаді начальника відділу державної виконавчої служби, далі – Закон №202/98-ВР).
Статтею 1 згаданого закону було визначено, що державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів та інших органів (далі - рішень) відповідно до законів України. 
Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. 
Згідно статті 4 Закон №202/98-ВР, відповідно до цього Закону державними виконавцями є начальник, заступник начальника, старший державний виконавець, державний виконавець районного, міського (міста обласного значення), районного у місті відділу державної виконавчої служби. 
Державний виконавець здійснює примусове виконання рішень у порядку, передбаченому законом. 
Згідно до статті 5 Закону №202/98-ВР Міністерство юстиції України через Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснює добір кадрів, методичне керівництво діяльністю державних виконавців, підвищення їх професійного рівня, фінансове і матеріально-технічне забезпечення органів державної виконавчої служби, розглядає скарги на дії державних виконавців. 
Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі організують виконання законів і здійснюють керівництво відділами державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районними, міськими (міст обласного значення), районними у містах відділами державної виконавчої служби, координують і контролюють їх діяльність; організують професійну підготовку і атестацію державних виконавців; розглядають скарги на дії державних виконавців; заохочують за успіхи в роботі і накладають стягнення за порушення трудової дисципліни; здійснюють матеріально-технічне забезпечення державної виконавчої служби.
Структура, склад та функціональні обов`язки Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції; районних, міських (міст обласного значення), районних у містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції затверджуються в межах своїх повноважень Міністерством юстиції України.
Відповідно до приписів пунктів 1, 3, 4, 8, 9 Положення про районні, районні у містах, міські (міст обласного значення) управління юстиції, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 01.06.1998 року №33/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 червня 1998 року за №359/2799 (у редакції чинної на час роботи позивачки на посаді начальника відділу державної виконавчої служби), районні, районні у містах, міські (міст обласного значення) управління юстиції (далі - управління юстиції) є територіальними органами Міністерства юстиції України (далі - Мін`юст).
Основними завданнями управління юстиції є:
участь в організації здійснення державної правової політики;
забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина;
забезпечення виконання рішень судів та інших органів, контроль за своєчасністю, правильністю та повнотою виконання рішень;
забезпечення роботи установ нотаріату;
забезпечення повної та своєчасної реєстрації актів громадянського стану відповідно до вимог чинного законодавства;
здійснення державної реєстрації нормативно-правових актів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій; * крім міських управлінь 
здійснення легалізації місцевих об`єднань громадян та реєстрації інших юридичних осіб у порядку, встановленому чинним законодавством;
здійснення у випадках, передбачених законодавством, реєстрації прав на нерухоме майно, ведення реєстру застави майна;
здійснення методичного керівництва правовою роботою в місцевих органах виконавчої влади, на державних підприємствах, в установах і організаціях, надання зазначеним органам, а також органам місцевого самоврядування методичної допомоги у приведенні їхніх нормативних актів у відповідність до чинного законодавства;
розвиток правової інформатизації, формування у громадян правового світогляду;
організація роботи з кадрами в апараті управління юстиції, установах юстиції, підвищення їхньої кваліфікації.
Управління юстиції відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує суди та установи юстиції інформацією з Єдиного державного реєстру нормативних актів; веде роботу з обліку та підтримання в контрольному стані актів законодавства, нотаріальної та судової практики, надає практичну допомогу районним (міським) судам та установам юстиції з питань підтримання актів законодавства в контрольному стані; забезпечує виконання рішень, ухвал, постанов судів у цивільних справах, постанов у справах про адміністративні правопорушення, вироків, ухвал та постанов судів у кримінальних справах щодо майнових стягнень, а також постанов і рішень органів, виконання яких покладено на державних виконавців; організовує, забезпечує та контролює виконання міжнародних договорів України з питань правової допомоги в цивільних, сімейних, кримінальних справах, а також конвенцій і угод з питань, пов`язаних з діяльністю судів та установ юстиції; узагальнює роботу з питань виконання судових рішень; здійснює контроль за роботою суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, які займаються юридичною практикою та судово-експертною діяльністю на підставі ліцензії Мін`юсту.
Начальник управління юстиції призначається на посаду та звільняється з посади Міністром юстиції України за поданням начальника Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласного, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції за погодженням з головами відповідних місцевих державних адміністрацій.
Начальник управління юстиції має заступників, один з яких є одночасно начальником відділу реєстрації актів громадянського стану, а інший - начальником відділу державної виконавчої служби.
Заступники начальника управління юстиції призначаються на посаду та звільняються з посад начальником Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республиці Крим, обласного, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції за поданням начальників районних, районних у містах, міських (міст обласного значення) управлінь юстиції.
Начальник управління юстиції: здійснює керівництво діяльністю управління, несе персональну відповідальність за виконання покладених на управління юстиції завдань, визначає ступінь відповідальності заступників начальника та працівників управління.
Наведені норми права дають підстави для висновку, що період роботи на посаді заступника начальника Білгород-Дністровського управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби безпосередньо не пов`язано з керівництвом та контролем за діяльністю судів.
Водночас колегія суддів вважає, що період роботи ОСОБА_1 на посадах секретаря судового засідання, помічника голови суду та заступника начальника Білгород-Дністровського управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби загалом не зараховується безпосередньо до стажу роботи на посаді судді. Однак, ці періоди роботи підлягають зараховуванню до стажу професійної діяльності у сфері права, необхідного для призначення на посаду судді тривалістю у три роки.
Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Відхиляючи доводи апеляційної скарги позивачки на невідповідність рішення суду першої інстанції умовам вмотивованості колегія судів враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Резюмуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що доводи апеляційних скарг правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом при вирішені спору не повно з`ясовано обставини справи чи не правильно застосовано норми матеріального права.
Посилання ГУПФУ на необґрунтоване стягнення з відповідача на користь позивачки витрат по сплаті судового збору колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відтак, апеляційні скарги сторін задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя К.В.Кравченко

Суддя Ю.В.Осіпов