Справа № 645/4804/16-к
Провадження № 1-кп/645/12/26 

В И Р О К
Іменем України

02 березня 2026 р.           м. Харків  
Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження № 645/4804/16 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, заміжньої, з вищою освітою, пенсіонерки, яка є інвалідом ІІ групи, що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченої - ОСОБА_5 

в с т а н о в и в:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним 
ОСОБА_5 05 листопада 2015 року приблизно о 13:30 год. піднялась на другий поверх під`їзду № 2, буд. АДРЕСА_2 , де знаходилась потерпіла ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та між ними виник конфлікт на побутовому підґрунті. Почувши шум через відкриті вхідні двері, невістка ОСОБА_8 - ОСОБА_9 вийшла з квартири АДРЕСА_3 , намагаючись припинити конфлікт. В цей час ОСОБА_5 , знаходячись на другому поверсі під`їзду № 2, буд.    АДРЕСА_2 , взяла відро з брудною водою, яке знаходилося на сходовому майданчику вищезазначеного під`їзду, та облила ОСОБА_8 брудною водою. Після цього ОСОБА_5 спустилася на один сходовий проліт донизу, де знаходилося відро із сміттям, взяла це відро та повернувшись до ОСОБА_8 , яка залишалася на тому ж місці, висипала сміття під вхідні двері квартири № 25 . Після чого ОСОБА_5 , діючи з необережності, з мотивів особистих неприязних відносин до ОСОБА_8 , що виникли під час сварки, не маючи умислу на спричинення тілесних ушкоджень, не передбачаючи настання шкоди для життя та здоров`я потерпілої, хоча повинна була і могла її передбачити, вказаним відром почала штовхати ОСОБА_10 , але в цей момент ОСОБА_8 підняла ліву руку, намагаючись захиститися від дій ОСОБА_5 . Продовжуючи свої протиправні дії, обвинувачена використала відро як предмет для фізичного впливу, здійснила ним тиск на руку потерпілої, внаслідок чого останній було спричинено, згідно з висновками судово-медичних експертиз №3566-с/15 від 17.11.2015 року та №3911-с/15 від 24.12.2015 року, закриту тупу травму лівої кисті у вигляді внутрішньо-суглобового перелому проксимального епіметафізу основної фаланги п`ятого пальця, яке не є небезпечною для життя в момент заподіяння, а спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня), і за цією ознакою відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, відповідно до п.п. 2.2.1 а, б, в, і 2.2.2. Наказу МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6, «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».
Позиція потерпілої щодо пред`явленого обвинувачення 
У зв`язку зі смертю потерпілої ОСОБА_8 (Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 24.09.2019 року, том ІІ а.с. 92) судом досліджено аудіозапис її допиту у судовому засіданні у попередньому складі суду (суддя ОСОБА_11 ).
В ході допиту потерпіла ОСОБА_8 пояснила суду, що 05.11.2015 року у квартирі АДРЕСА_3 , де мешкав її син, вставили вхідні двері. Потерпіла вказала, що вона перебувала ближче до 2 поверху на 2 сходовому марші. ОСОБА_5 піднялася до неї, схопила відро, в якому перебувала брудна вода і яке стояло між поверхами, та вилила брудну воду на неї. У руках потерпілої була ганчірка, якою вона відмахнулася від ОСОБА_5 , внаслідок чого зачепила цією ганчіркою зачіску останньої. Після цього ОСОБА_5 спустилася сходами донизу, схопила відро зі сміттям та повернувшись до неї висипала сміття під вхідні двері квартири № 25 та цим же відром почала її штовхати, у зв`язку з чим потерпіла виставила вперед руку ребром долоні, захищаючись від дій ОСОБА_5 . Потерпіла пояснила, що ОСОБА_12 знаходилась у положенні нижче від неї на сходинках. Також наголосила, що обвинувачена її не била відром, а лише тиснула та штовхала її цим відром та мабуть в цей момент зламала їй палець. Після цього у неї почався біль та почала набрякати рука. Вона викликала співробітників поліції.
Позиція обвинуваченої ОСОБА_5 щодо пред`явленого обвинувачення та надані нею показання у кримінальному провадженні
Обвинувачена ОСОБА_5 у судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України не визнала та пояснила суду, що 05.11.2015 року її чоловік приблизно о 05:00 год. приїхав з відрядження додому та ліг спати. Зранку вона пішла до магазину, повертаючись з якого приблизно о 12:00 год. біля їхнього будинку побачила знайомого чоловіка ОСОБА_13 , який прийшов у справах до її чоловіка. Вони разом зайшли до під`їзду, потім вона відчинила своїм ключом вхідні двері квартири та вони удвох увійшли до квартири. Обвинувачена наголосила, що в цей час вона почула у під`їзді шум, та попрохала ОСОБА_13 зачекати у квартирі, а сама вийшла до під`їзду. На підлозі у під`їзді вона побачила розлиту воду. Через два сходових прольоти поверхом вище вона побачила на сходах ОСОБА_10 , з якою раніше була знайома, оскільки вони приблизно у 2011 році придбали квартиру № 23 у цьому під`їзді. В подальшому ця квартира здавалася ними в оренду стороннім особам, а потім в ній мешкав син ОСОБА_8 з дружиною і дитиною. Наголосила, що вказані сусіди декілька разів заливали їхню квартиру. Обвинувачена звернулася до неї щодо дій її сина, проте ОСОБА_8 почала нецензурно виражатися на її адресу. Обвинувачена зрозуміла, що діалог не відбудеться та зайшла до своєї квартири, де перебувала разом із своїм чоловіком та ОСОБА_13 на кухні, де вони пили чай. Через деякий час, приблизно через 15-20 хвилин до їхньої квартири з`явилися співробітники поліції та повідомили, що їх викликала жінка з квартири № 23 та відносно ОСОБА_5 будуть складені матеріали. Співробітники поліції повідомили їм, що вони зайдуть до них пізніше, проте у цей день так ніхто і не прийшов. Наступного дня до них у квартиру приїхали співробітники поліції та повідомили, що у ОСОБА_8 перелом середньої тяжкості та сказали, що у разі, якщо вона відмовиться надати гроші сумі 10000 грн., то будуть гірші наслідки. При цьому до правоохоронних органів з приводу вимагання співробітниками поліції грошових коштів вона не зверталася. Обвинувачена вказала, що в подальшому, переглядаючи відеозапис з встановленої ними у під`їзді камери відеоспостереження, вона побачила, що співробітники поліції 05.11.2015 року перебували у під`їзді приблизно 15-20 хвилин, а потім поїхали. Приблизно через 3 хвилини цього ж дня у під`їзд вийшла ОСОБА_8 та почала підмітати та мити підлогу. Після цього, приблизно через 20 хвилин ОСОБА_8 та її брат вийшли з під`їзду та більше в цей день остання не поверталася. При цьому обвинувачена наголосила, що ОСОБА_8 у нібито ушкодженій руці у цей день несла сумку. Через 2-3 дні після події вона також зустріла ОСОБА_8 і запитала де її перелом. Стверджує, що гіпсу на руці у ОСОБА_8 не було. Приблизно через 2 тижні вона знову побачила ОСОБА_8 , яка несла у лівій руці сумку, а потім побачила останню із дитиною на руках, при цьому, стверджує, що гіпсу на руці у неї в цей час також не було. Вперше вона побачила гіпс на мізинці лівої руки ОСОБА_8 лише 25.12.2015 року. Обвинувачена стверджувала, що жодних тілесних ушкоджень вона ОСОБА_8 не спричиняла та взагалі не наближалася до неї 05.11.2015 року чи в будь-який інший день. Вважає, що потерпіла та свідок ОСОБА_9 , яка є колишньою невісткою ОСОБА_8 , її обмовили через неприязні відносини з нею.
Досліджені під час судового розгляду кримінального провадження докази
Під час судового розгляду допитані свідки сторони обвинувачення, які надали показання по відомим їм обставинам у кримінальному провадженні.
Так, свідок ОСОБА_14 , який є чоловіком обвинуваченої ОСОБА_5 , пояснив суду, що 05.11.2015 року він перебував вдома та прокинувся у проміжок часу приблизно з 11:00 год. до 12:00 год. Потім його дружина пішла до магазину та повернулася додому з його другом ОСОБА_15 , якому він пообіцяв привезти деякі запчастини. Свідок наголосив, що його дружина вийшла з квартири до під`їзду та була відсутня приблизно 2-3 хвилини, після чого розповіла йому, що просила ОСОБА_8 не шуміти у квартирі, однак з останньою неможливо розмовляти. Про бійку йому дружина нічого не розповідала. Також свідок пояснив, що жодних конфліктів у їхньої сім`ї із цими сусідами не було, вони лише просили їх, щоб було тихіше у квартирі. Крім того вказав, що ці сусіди 4 рази заливали їхню квартиру, у зв`язку з чим робили їм ремонт.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , пояснила суду, що 05.11.2015 року приблизно о 12:00 год. до неї у квартиру АДРЕСА_3 , де вона мешкала зі своїм чоловіком та дитиною, прийшла її свекруха ОСОБА_8 зі своїм братом. У їхній квартирі щойно встановили вхідні двері та ОСОБА_8 запропонувала їй допомогти прибрати сходову клітину у під`їзді. Вона взяла відро та ганчірку та почала мити сходи у під`їзді. Двері квартири були відчинені. Свідок мила підлогу у коридорі квартири та почула, що у під`їзді кричить сусідка з першого поверху ОСОБА_5 , ображає ОСОБА_8 та її сина ОСОБА_16 , а також погрожувала облити кислотою невістку та онуку ОСОБА_8 . Свідок вказала, що вона вийшли у під`їзд та побачила як ОСОБА_5 схопила відро з брудною водою, яке стояло між першим та другим поверхами та облила ОСОБА_8 брудною водою. Потім ОСОБА_5 підійшла до відра, в якому містилося сміття, схопила його та кинула у бік потерпілої, внаслідок чого сміття розсипалося. При цьому ОСОБА_8 закривалася від дій ОСОБА_5 рукою. Свідок сказала, що вона викликає поліцію, після чого ОСОБА_5 зайшла до своєї квартири. У ОСОБА_8 почала набрякати рука та вона сказала їй, що не може рухати пальцями. Вони викликали співробітників поліції. В цей же день ОСОБА_8 звернулася у травмпункт, їй діагностували перелом пальця та наклали гіпс.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що потерпіла ОСОБА_8 його рідна сестра. На момент події він мешкав у м. Суми, а ОСОБА_8 у м. Харкові. У листопаді 2015 року він приїхав до сестри ОСОБА_8 до м. Харкова у гості. По вул. Ощепкова у м. Харкові мешкав його племінник із дружиною та маленькою донькою. У квартирі племінника запланували міняти вхідні двері, проте точної дати, коли здійснювали ці роботи, свідок не пам`ятає. Він із сестрою ОСОБА_8 прийшли до племінника у квартиру, оскільки він пообіцяв йому допомогти та проконтролювати цей процес. Вдома у племінника була його дружина з дитиною. Після того як майстер замінив вхідні двері він покликав дружину племінника ОСОБА_18 щоб вона перевірила замки. Потім його сестра із невісткою пішли до під`їзду прибирати, а він залишився із дитиною у приміщенні спальні, двері якої були зачинені. Через деякий час він почув гучні крики з під`їзду, було чутно жіночі голоси, один з яких йому невідомий. До кімнати забігла невістка ОСОБА_8 . ОСОБА_18 та сказала: « Дядю ОСОБА_49 , там щось таке трапилось...». Він відразу вийшов до під`їзду та побачив, що на площадці стояла його сестра, яка була повністю облита водою, та тримала рукою долоню правої руки. Сестра розповіла йому, що сусідка сварилася через шум, потім замахнулася на неї відром, а сестра підставила руку. У під`їзді він побачив пластмасове відро приблизно на 8-9 літрів, яке стояло дном уверх. Потім приїхали співробітники поліції, свідок не пам`ятає хто їх викликав. Поки співробітники поліції всіх опитували у ОСОБА_8 набряк мізинець на правій руці. Співробітники поліції порадили їй звернутися до лікарні. Після того, як вони поїхали, сестра із її невісткою завершили прибирання в під`їзді та він із ОСОБА_8 поїхав до лікарні. Номеру та адреси лікарні він не пам`ятає, оскільки погано знає м. Харків. У лікарні ОСОБА_8 діагностували перелом мізинця на правій руці та наклали гіпс. Свідок стверджує, що поки він перебував у сестри, а саме 2-3 дні після події, вона більше до лікарні не зверталася. Гіпс їй знімали вже за його відсутності через деякий час (точно не пам`ятає дату). Крім того свідок наголосив, що він ніколи не чув, щоб ОСОБА_8 травмувала палець руки внаслідок удару дверима в аптеці. 
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснила суду, що вона проживає у квартири АДРЕСА_6 . 05.11.2015 року вона вийшла до під`їзду та побачила, що у квартирі ОСОБА_9 міняли вхідні двері. Свідок поїхала на роботу. Через деякий час їй зателефонувала сусідка ОСОБА_9 , яка є невісткою потерпілої, та повідомила, що ОСОБА_5 . б`є ОСОБА_8 , свідок почула у слухавку крики. Вона сказала ОСОБА_9 викликати поліцію та поїхала додому. Приблизно через 40 хвилин вона вийшла із метро та зустріла ОСОБА_8 з братом останньої. Стверджує, що у ОСОБА_8 була травмована рука та вона порадила їй їхати у травматологію. Зайшовши у під`їзд вона побачила, що біля вхідної двері її квартири було сміття, а також був відбиток силуету людини, нібито когось облили хімією. Потім вона дізналася, що у потерпілої були зламані пальці (на якій руці не пам`ятає). Свідок наголосила, що сварки із ОСОБА_5 виникали доволі часто. Крім того пояснила, що у той день ОСОБА_13 не було, оскільки у дворі був відсутній його червоний мікроавтобус.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснила суду, що вона проживає у квартири АДРЕСА_6 . Самої події вона не бачила, про її обставини їй відомо зі слів сусідки з квартири № 25 ОСОБА_20 . Свідок потерпілу особисто не знала. З ОСОБА_5 свідок не спілкується, оскільки вона пише на всіх заяви до поліції, також вказала, що остання зверталася із такою заявою у відношенні її сина, посилалася на те, що він проходив повз та придавив їй палець, після чого до них додому приходили співробітники поліції.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_22 пояснив суду, що на момент події він працював дільничним Фрунзенського ВП та обслуговував адміністративну дільницю № 9 , до якої належала адреса АДРЕСА_2 . Свідок пам`ятає, що за вказаною адресою у будинку між ОСОБА_5 та її сусідкою стався конфлікт. Над квартирою ОСОБА_5 мешкала сім`я: молоді чоловік та дружина та їхня дитини. ОСОБА_5 постійно викликала поліцію та скаржилася на них. У день конфлікту на місці події свідок спілкувався із ОСОБА_5 та остання повідомляла йому усно, що в ході сварки із потерпілою вона облила її водою та вдарила її по руці відром, письмові пояснення писати ОСОБА_5 відмовилася. Конфлікт стався у приміщенні під`їзду за вказаною адресою. По приїзду свідок помітив, що підлога у під`їзді була помита. За наслідками проведеної перевірки відомості до ЄРДР відразу внесені не були, проведена профілактична бесіда та був складений відповідний висновок. В подальшому до відділу поліції прийшла потерпіла та їй було видано направлення на проведення судово-медичної експертизи, оскільки в лікарні потерпілій було діагностовано перелом пальця руки. Потім потерпіла звернулася до відділу поліції із заявою про скоєння відносно неї злочину та відповідні відомості були внесені до ЄРДР.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_23 повідомив суду, що станом на листопад 2015 року він був дільничним Фрунзенського ВП та до його обв`язків входило обслуговування території за адресою: АДРЕСА_2 . Свідок повідомив, що ОСОБА_5 він знає та пам`ятає, що була якась суперечка між сусідами за її участі, проте конкретних обставин цієї суперечки не пам`ятає через сплив часу.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснила суду, що взагалі не є свідком у цьому кримінальному провадженні, оскільки потерпілу ОСОБА_8 вона не знає, ОСОБА_5 є її сусідкою та мешкає на 1 поверсі. Щодо події пояснила що вона нічого не чула та не бачила.
При цьому суд вважає неспроможним посилання сторони захисту на те, що показання родичів потерпілої ОСОБА_8 , а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_17 не можна брати до уваги, через їх зацікавленість у наслідках розгляду кримінального провадження на користь потерпілої сторони, з огляду на те, що ці свідки були допитані судом із повним дотриманням процедури допиту свідків. Їхні показання послідовні та узгоджуються між собою. При цьому встановлені суперечності у допиті свідка ОСОБА_17 щодо правої, як пояснював свідок, а не лівої руки потерпілої, мізинець якої зазнав травми в ході події, суд сприймає як помилку цього свідка, допущену через сплив тривалого часу з моменту самої події, а також похилий вік цього свідка, що не є підставою для визнання його показань неналежним або недопустимим доказом.
Таким чином, показання потерпілої ОСОБА_8 та свідків з боку сторони обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 судом оцінюються як належні та допустимі докази, які узгоджуються між собою, є логічними та послідовними, тому суд оцінює їх як належні та допустимі докази.
Показання інших свідків з боку сторони обвинувачення не мають жодного доказового значення у цьому кримінальному провадженні.
Крім того судом допитані свідки з боку сторони захисту. 
Так, свідок ОСОБА_13 повідомив суду, що він на момент події працював підприємцем. 05.11.2015 року приблизно в обідню годину з 12:00 год. до 13:00 год. він приїхав додому та біля будинку побачив ОСОБА_5 , у якої запитав чи привіз її чоловік йому запчастини. Вони удвох зайшли до квартири ОСОБА_25 та в цей час він почув шум у під`їзді. У коридор квартири вийшов чоловік ОСОБА_5 та сказав, що привіз йому запчастини і запропонував пройти до приміщення кухні. В цей час ОСОБА_5 вийшла до під`їзду, де перебувала приблизно одну хвилину, після чого повернулася до квартири, зайшла на кухню та вони усі разом пили чай. Через пів години він пішов додому. Вийшовши у під`їзд він побачив, що підлога там була мокра. Приблизно через 2-3 дні він зустрів чоловіка ОСОБА_5 , який йому розповів, що проти його дружини порушили кримінальну справу.
Свідок ОСОБА_26 пояснив суду, що він підтримує дружні стосунки з чоловіком ОСОБА_5 та добре знає саму ОСОБА_5 05.11.2015 року він прийшов до чоловіка ОСОБА_5 у справах, зайшовши у під`їзд (точної адреси не пам`ятає) він побачив ОСОБА_5 , яка стояла біля вхідних дверей їхньої квартири, та в цей момент почув, що з 2 поверху хтось кричав, це був жіночий невідомий йому голос. ОСОБА_5 запитала у нього: «Ти до ОСОБА_27 », на що він відповів: «Так», після чого вона попросила зайти пізніше. Свідок стверджує, що він менше хвилини перебував у під`їзді і весь цей час ОСОБА_5 перебувала біля своєї вхідної двері до квартири за її межами та коли він пішов, остання так і залишилася там стояти.
Суд констатує, що показаннями обох свідків з боку сторони захисту підтверджується, що ОСОБА_5 05.11.2015 року перебувала в приміщенні під`їзду, де вона мешкає. При цьому, свідок ОСОБА_13 пояснював, що вона вийшла на шум з під`їзду, а свідок ОСОБА_26 безпосередньо чув крики незнайомої йому жінки з 2 поверху під`їзду у присутності ОСОБА_5 в приміщенні під`їзду. Разом з тим, жоден з цих свідків не був безпосереднім очевидцем подій, що відбувалися у під`їзді № 2 будинку АДРЕСА_2 . Також, показання свідка ОСОБА_13 щодо інформації, отриманої через 2-3 дні після 05.11.2015 рок від чоловіка обвинуваченої щодо порушення щодо його дружини кримінальної справи, не відповідають дійсності, оскільки відомості до ЄРДР у кримінальному провадженні № 12015220460003182 внесені лише 12.11.2015 року за фактом отримання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень від ОСОБА_5 05.11.2015 року приблизно о 13:30 в під`їзді будинку АДРЕСА_2 , тобто через 8 днів після події.
Крім того, вина ОСОБА_5 підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні таких письмових доказів.
Матеріалами перевірки, проведеної Фрунзенським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області (далі - Фрунзенський РВ ) за фактом заяви гр. ОСОБА_8 , в ході якої встановлено, що ОСОБА_8 05.11.2015 року звернулася до начальника Фрунзенського РВ із письмовою заявою, в якій зазначила, що 05.11.2015 року приблизно о 13:30 год. на неї напала сусідка з першого поверху з квартири № 22 ОСОБА_28 та нанесла їй фізичне ушкодження та облила брудною водою. Аналогічні за змістом письмові пояснення щодо події, що сталася 05.11.2015 року надала ОСОБА_8 на ім`я начальника Фрунзенського РВ 05.11.2015 року (том ІІ а.с. 100-101).
Зі змісту Рапорту інспектора ПС роти 8 батальйону 3 УПС МВС України в м. Харків рядового поліції ОСОБА_29 на ім`я начальника Фрунзенського РВ від 05.11.2015 року випливає, що 05.11.2015 року інспектором здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_8 за повідомленням оператора « 102 » щодо сварки між сусідами. По приїзду на місце проведено спілкування із заявницею та відібрана від неї заява і пояснення, які вона склала щодо своєї сусідки з квартири № 22 (том ІІ а.с. 99).
При цьому суд вважає неспроможним посилання сторони захисту на те, що у рапорті мова йшла лише про сварку, а не про бійку, а також, що у ньому відсутнє повідомлення про нанесення тілесних ушкоджень будь-кому, з огляду на таке.
Згідно зі ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя та суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
За своєю правовою природою рапорт є офіційним документом, який подається підлеглою особою своєму керівнику для інформування стосовно службового питання та/чи для його вирішення з використанням вищою посадовою особою своїх повноважень. Подання рапорту свідчить про існування між такими особами відносин підлеглості.
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 10 березня 2021 року у справі № 425/217/17 провадження № 51-1554км19, доказом є не сам процесуальний документ «рапорт», а відомості, отримані у встановленому законом порядку та вміщені в ньому.
Суд вважає, що не відображення інспектором ПС роти 8 батальйону 3 УПС МВС України в м. Харків у рапорті, складеному на ім`я начальника Фрунзенського РВ від 05.11.2015 року відомостей про нанесення ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_8 тілесного ушкодження 05.11.2015 року, про що вказувала остання у своїй письмовій заяві, а також письмових поясненнях від 05.11.2015 року на ім`я начальника Фрунзенського РВ , не може слугувати доказом невинуватості ОСОБА_5 та не спростовує її вини у скоєному.
Крім того, у ході вищевказаної перевірки отримано пояснення ОСОБА_5 на ім`я начальника Фрунзенського РВ від 06.11.2015 року, зі змісту якого випливає, що 05.11.2015 року у неї виник конфлікт з гр. ОСОБА_8 щодо проживання сина останньої ОСОБА_30 та порушення ним громадського порядку. У цих поясненнях ОСОБА_5 заперечувала факт нецензурної лайки, а також погроз фізичною розправою (том ІІ а.с. 102).
Зі змісту довідки від 06.11.2015 року УІМ Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області лейтенанта міліції ОСОБА_31 випливає, що в ході роботи за матеріалом ЖЄО № 14382 від 05.11.2015 року за фактом заяви гр. ОСОБА_8 , 1960 року народження, були опитані мешканці сусідніх квартир, виявити свідків, очевидців, а також порушень громадського порядку за даним фактом не виявилося можливим (том ІІ а.с. 103).
За наслідками проведеної перевірки 06.11.2015 року начальником Фрунзенського РВ ОСОБА_32 затверджений Висновок за заявою гр. ОСОБА_8 , відповідно до якого встановлено, що гр. ОСОБА_8 приїхала у гості до свого сина ОСОБА_33 , 1990 року народження, який мешкає у АДРЕСА_8 , де у під`їзді будинку АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_8 зустрілась з гр. ОСОБА_5 , де поміж ними через неприязні відносини виникла сварка, після чого гр. ОСОБА_8 звернулась із заявою до ОСОБА_34 . В ході роботи по матеріалу була опитана гр. ОСОБА_5 , яка повідомила, що 05.11.2015 року знаходилась вдома за вищевказаною адресою, приблизно о 13-30 год. вийшла на сходовий майданчик, де побачила гр. ОСОБА_35 , та вирішила поговорити про її сина гр. ОСОБА_36 , який порушує громадський порядок, в ході чого між гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_5 виник конфлікт. Як повідомила гр. ОСОБА_5 , в ході конфлікту нецензурною лайкою не висловлювалась, фізичною розправою нікому не погрожувала. З гр. ОСОБА_5 проведено профілактичну бесіду, про недопущення антигромадської поведінки, та недопущення конфліктів в побуті. Під час проведення перевірки за вказаним фактом встановити додаткових свідків та очевидців вказаної сварки не надалося можливим. Опитані сусіди, порушення громадського порядку не виявлено. Подальшу перевірку за заявою гр. ОСОБА_8 припинено, про що листом начальника Фрунзенського РВ від 06.11.2015 року зв № 4356 повідомлено ОСОБА_8 (том ІІ а.с. 98, 104).
При цьому суд критично оцінює посилання сторони захисту на те, що вказаний Висновок за заявою гр. ОСОБА_8 , затверджений за наслідками проведеної перевірки 06.11.2015 року начальником Фрунзенського РВ , свідчить про невинуватість ОСОБА_5 , оскільки жодних свідків встановлено не було, а через 10 днів свідки події встановлені штучно, з огляду на таке.
Так, оцінюючи довідку від 06.11.2015 року УІМ Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області лейтенанта міліції ОСОБА_31 , в якій зазначено, що були опитані мешканці сусідніх квартир, виявити свідків, очевидців, а також порушень громадського порядку за даним фактом не виявилося можливим, суд констатує, що вказана довідка не містить жодної інформації про те, які саме мешканці сусідніх квартир були ним опитані, відсутні будь-які анкетні дані цих мешканців, відсутня інформація щодо опитування сусідів, які надали свої показання в якості свідків в ході судового розгляду цього кримінального провадження. 
У матеріалах проведеної перевірки містяться лише письмові пояснення потерпілої ОСОБА_8 , яким в частині нанесення їй фізичного ушкодження ОСОБА_5 не надано жодної оцінки та не відображено цієї інформації ані у рапорті, ані у висновку перевірки, а також письмові пояснення ОСОБА_5 , які покладені в підґрунтя складеного висновку та припинення перевірки за заявою ОСОБА_8 .
Крім того, винуватість ОСОБА_5 підтверджується фактичними даними, які містяться у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 11.11.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася до органу поліції із заявою, в якій повідомила, що 05.11.2015 року о 13:30 год. гр. ОСОБА_5 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 у під`їзді будинку по АДРЕСА_2 спричинила тілесне ушкодження та вчинила сварку. Внаслідок конфлікту ОСОБА_5 зламала їй палець лівої руки (том ІІ а.с. 122).
Зі змісту медичної довідки № 7568, дублікат якої виданий Комунальним закладом охорони здоров`я « Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17 » від 05.11.2015 року, виданої ОСОБА_8 , 55 років, останній встановлений діагноз: закритий перелом основи V пальця лівої кисті без зміщення. Проведено R-гр. (рентгенографію), накладено гіпсову пов`язку (том ІІ а.с. 125).
При цьому суд відхиляє зауваження сторони захисту про те, що вказана медична довідка не є доказом у кримінальному провадженні, оскільки незрозуміло з яких законних джерел слідчий отримав цю медичну довідку, з огляду на таке.
Однією із засад кримінального провадження, закріпленої у п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК, є змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень ч. 13 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. 
На підставі статей 3, 56 КПК потерпіла є стороною кримінального провадження і має право подавати докази не тільки суду, але й і слідчому. Крім того, за правилами ч. 2 ст. 84 вказаного Кодексу показання потерпілої є процесуальним джерелом доказу.
Отже, виходячи із законодавчих норм, потерпіла наділена правом безпосередньо надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди її здоров`ю, а слідчий зобов`язаний прийняти ці документи для виконання завдань кримінального провадження та з`ясування всіх обставин, що згідно зі ст. 91 КПК належать до предмета доказування, у тому числі шляхом призначення судово-медичної експертизи за медичною документацією, отриманою від указаної сторони. У такому випадку разом із відповідною постановою слідчий скеровує до експертної установи медичну документацію, яка є об`єктом експертного дослідження. За інших обставин, тобто якщо потерпіла не згодна надати наявні в її розпорядженні необхідні документи, для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду за правилами глави 15 розділу II КПК.
З огляду на викладене, аргументи сторони захисту про відсутність підстав для взяття до уваги медичної довідки № 7568 від 05.11.2015 року як доказу, є неприйнятними.
Зі змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 17.11.2015 року за участю потерпілої ОСОБА_8 , випливає, що у приміщенні ХОБСМЕ-2 за участю судово-медичного експерта проведено слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення відомостей щодо отримання потерпілою тілесних ушкоджень, в ході якого встановлено, що 05.11.2015 року о 13:30 год. по АДРЕСА_2 коли гр. ОСОБА_5 намагалася нанести удар кулаком, відром з пластмаси, потерпіла виставила ліву руку. Свідомість не втрачала. Удари приходились на ліву ділянку лівої кисті (том ІІ а.с. 131-132).
Крім того, фактичними даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 24.12.2015 року, з фототаблицею до нього, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 , встановлено, що ОСОБА_8 показала як вона мила сходинки між першим та другим поверхами. В цей час свідок ОСОБА_9 показала як при відчиненій двері мила підлогу в коридорі. Після чого ОСОБА_8 показала як стояла на сходинках, а свідок ОСОБА_9 показала як ОСОБА_5 брала пластмасове відро та виливала брудну воду. Далі ОСОБА_8 показала як брудною ганчіркою замахнулася на ОСОБА_5 , після чого свідок ОСОБА_9 показала як ОСОБА_5 взяла відро та нанесла удар відром по лівій руці, яка була підставлена при захисті так як показала ОСОБА_9 , а також як ОСОБА_5 тримала відро обома руками, далі ОСОБА_8 повідомила, що ОСОБА_5 , почувши, що ОСОБА_9 викличе поліцію, спустилась до себе додому. Крім того ОСОБА_8 показала, що в момент, коли ОСОБА_5 намагалася нанести удар відром, вона виставила ліву руку, таким чином удар відром прийшовся їй по тильній поверхні лівої кисті (том ІІ а.с. 136-143).
Сторона захисту просила визнати вказані протоколи проведення слідчого експерименту від 17.11.2015 року та від 24.12.2015 року неналежними доказами, посилаючись на те, що слідчий експеримент від 17.11.2015 був проведений у приміщенні ХОБСМЕ-2 , а не за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того захисник наголосив, що у протоколах відсутні підписи ОСОБА_8 у графі: «Потерпілий попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України».
Вирішуючи питання щодо вказаного клопотання сторони захисту, суд виходить із такого.
Проведення слідчого експерименту від 17.11.2015 року у приміщенні ХОБСМЕ-2, а не за адресою, де сталася подія, не може слугувати беззаперечною підставою для визнання цього доказу недопустимим, оскільки під час проведення вказаної процесуальної дії потерпіла ОСОБА_8 лише розказала про обставини отримання потерпілою тілесних ушкоджень. В подальшому, під час проведення слідчого експерименту 24.12.2015 року, остання вже продемонструвала на місці події у під`їзді будинку АДРЕСА_2 механізм нанесення їй тілесного ушкодження та розповіла про усі відомі їй обставини його нанесення ОСОБА_12 . 
Слід зазначити, що у протоколі слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_8 (т. ІІ а. с. 131), та у протоколі слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 (т. ІІ а. с. 136) дійсно відсутній її підпис окремо у пункті про роз`яснення їй прав, обов`язків і попередження про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, однак загалом ці протоколи підписані потерпілою, тому суд не убачає це істотним порушенням вимог КПК України, що може бути підставою для визнання цих доказів недопустимими.
Крім того, відповідно до висновків експерта № 3566-С/15 від 11.12.2015 року та № 3911-С/15 від 25.12.2015 року у ОСОБА_8 , 1960 року народження, мала місце закрита тупа травма лівої кисті у вигляді внутрішньо-суглобового перелому проксимального епіметафізу основної фаланги п`ятого пальця. Ця травма могла виникнути як і в результаті ударної дії тупого твердого предмета(тів) так і ударі об такий і могла бути отримана в строк не пізніше дати звернення в лікувальну установу і діагностування її під під час вступу. За ступенем тяжкості ця травма не є небезпечною для життя в момент заподіяння, а спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня), і за цією ознакою відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, відповідно до п.п. 2.2.1 а, б, в, і 2.2.2. Наказу МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6, «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». Також у цих висновках констатовано, що показання ОСОБА_8 , дані нею при проведенні слідчого експерименту від 17.11.2015 року та 24.12.2015 року, відповідно, в цілому, не суперечать наявним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у неї тілесних ушкоджень (том ІІ а.с. 129-130, 134-135).
Сторона захисту просила суд визнати вказані висновки експерта недопустимими доказами, посилаючись на те, що експертизи були проведені на підставі постанови слідчого, який не мав права проводити досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні (том ІІ а.с 133).
Вирішуючи питання щодо клопотання сторони захисту про визнання вказаних висновків експерта недопустимими доказами, суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 756/10060/17, які на підставі ч. 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковим для врахування іншими судами при застосуванні таких норм права. Так, в аспекті призначення експертизи неуповноваженим слідчим, відповідно до вказаного висновку Великої Палати Верховного Суду, у випадку призначення експертизи слідчим, який не входить до складу визначеної у кримінальному провадженні слідчої групи суд, вирішуючи питання про допустимість даних висновку експерта як доказів, повинен у межах доводів сторін перевірити, чи призвів спосіб призначення експертизи до порушення тих чи інших прав і свобод людини, передбачених Конвенцією та/або Конституцією України. У разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося. Оцінюючи докази на предмет допустимості відповідно до критеріїв, встановлених кримінальним процесуальним законом, суд виходить з обставин конкретної справи і також повинен вмотивувати своє рішення.
КПК встановлює критерії допустимості доказів, які в разі їх належного застосування є дієвим засобом втілення такої засади кримінального провадження, як законність, у контексті дотримання вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначені критерії підлягають застосуванню з урахуванням положень ч. 1 ст. 412 КПК України. Суд зобов`язаний перевіряти законність, повноту і правильність порядку отримання доказів і відхиляти ті з них, які були одержані зі значними непоправними порушеннями встановленого порядку.
Порушення порядку отримання доказів, яке призводить до їх недопустимості, визначається правилами допустимості доказів, передбаченими главою 4 § 1 КПК та іншими статтями КПК, в яких такі правила сформульовані. Також не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. Таким чином, сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду, у тому числі на допустимості доказів, використаних у судовому розгляді. 
Зазначення стороною захисту лише формальних зауважень, які не впливають на зміст проведених слідчих дій, не можуть нівелювати ці докази у цілому. 
До такого переконання суд дійшов з врахуванням правових висновків зазначених в постановах Верховного Суду від 13.06.2023 у справі №572/1861/18 (провадження №51-580км23) від 15.06.2021 у справі №204/6541/16-к (провадження № 51-2172км19).
Відповідно до частин 1, 6 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
За правилами ст. 87 КПК України докази визнаються недопустимими, якщо їх отримано внаслідок істотного порушення прав та свобод людини або здобуто завдяки інформації, отриманій унаслідок такого порушення. Тобто питання допустимості доказу залежить від того, чи призвів спосіб його отримання до порушення певних прав і свобод конкретної людини, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та/або Конституцією України. 
Матеріали кримінального провадження дійсно не містять постанови про призначення складу слідчої групи, яка уповноважена здійснювати розслідування цього кримінального провадження. Разом з тим, суд зазначає, що у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 12015220460003182, відомості про яке внесені 12.11.2015 року за фактом отримання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень від ОСОБА_5 05.11.2015 року приблизно о 13:30 в під`їзді будинку АДРЕСА_2 , - вказані уповноважені особи органу досудового розслідування, а саме: слідчий ОСОБА_37 та прокурори ОСОБА_38 , ОСОБА_39 (том 5 а.с. 247).
Таким чином судово-медичні експертизи № 3566-С/15 від 11.12.2015 року та № 3911-С/15 від 25.12.2015 року були призначені на підставі постанови слідчого Фрунзенського ВП Орджонікідзевського ВП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_40 , який був уповноважений здійснювати слідчі дії в межах кримінального провадження № 12015220460003182.
Таким чином суд дійшов висновку, що жодних аргументів на підтвердження допущення органом досудового розслідування окреслених порушень у розумінні ст. 87 КПК стороною захисту не наведено.
Враховуючи викладене, підстав для визнання висновків експерта № 3566-С/15 від 11.12.2015 року та № 3911-С/15 від 25.12.2015 року недопустимими доказами судом не встановлено.
Крім того у судовому засіданні допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_41 , яким надані вказані експертні висновки, який пояснив суду, що під час проведення цих експертиз з медичного закладу була направлена експерту медична документація потерпілої, були надані та досліджені рентгенографія та медична довідка ОСОБА_8 .. Надані рентгенограми були проконсультовані лікарем рентгенологом ОСОБА_42 , який перебував у штаті експертної установи. Також експерт наголосив, що у нього не було даних щодо пошкодження ОСОБА_8 пальця руки дверима.
Також, відповідно до заяви потерпілої ОСОБА_8 від 13.09.2016 року до матеріалів кримінального провадження № 12015220460003182 долучені 2 знімки рентгенографії кисті ОСОБА_8 від 05.11.2015 року та від 27.11.2015 року. Зі змісту цієї заяви випливає, що остання раніше надавала показання з приводу втрати цих знімків та пояснила, що наприкінці серпня 2015 року під час прибирання нею були знайдені ці рентгенографії (том ІІ а.с.175).
Фактичними даними, що містяться у протоколі огляду предмету від 13.09.2015 року, встановлено, що об`єктами огляду є 2 рентгенівські знімки, 1 знімок розмірами 13,2 х 15,1 см. З трьох сторін знімок має нерівно образні краї. З правої сторони на знімку присутня бірка з паперу білого кольору розмірами 4,6 х 2,4 см. На бірці присутній надпис: «14550 ОСОБА_43 , 55 п, 5.11.15» На знімку зображено рентгенівський знімок кисті руки у 2 екземплярах. 2 рентгенівський знімок розмірами 17,8 х 11,9 см. У нижній частині знімку присутня бірка розмірами 5,1 х 2,8 см. На бірці присутні написи: «Трам. Пункт № 25 ОСОБА_43 , 55 лет. Кисть 27.11.2015 № 6223». Після огляду рентгенівські знімки були складені у паперовий конверт, який було опечатано та скріплено біркою з підписом слідчого (том ІІ а.с. 176, 178). 
При цьому суд відхиляє зауваження сторони захисту з приводу неможливості прийняття в якості доказів вказаних знімків рентгенографії ОСОБА_8 через те, що неможливо ідентифікувати, що саме рентгенівські знімки лівої кисті останньої зображені на цих знімках, оскільки бірки із прізвищем та датою, що містяться на цих знімках можливо приклеїти на будь-який рентгенівський знімок, з огляду на таке.
Як вже зазначалося судом вище, потерпіла наділена правом безпосередньо надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди її здоров`ю, що підтверджується сталою практикою Верховного Суду. 
Рентгенографія лівої кисті ОСОБА_8 від 05.11.2015 року була предметом дослідження під час проведення судово-медичних експертиз у кримінальному провадженні. Жодних зауважень експерта, яким надані відповідні експертні висновки за наслідками проведення таких експертиз, з приводу рентгенографії лівої кисті потерпілої висловлено не було.
В той же час, слід зазначити, що сторона захисту не ставила під сумнів вказані докази на стадії досудового розслідування.
Таким чином у суду відсутні підстави для відхилення вказаних вище знімків рентгенографії лівої кисті потерпілої ОСОБА_8 та не прийняття їх в якості доказів у кримінальному провадженні.
Разом з тим, надаючи оцінку долученим до матеріалів справи фототаблиці у вигляді 3 фотознімків, а саме: 1 фотознімок, що має зображення з написом: « ОСОБА_8 облита брудною водою», 2 фотознімок, що має зображення з написом: «Сходинковий майданчик між 2 та 1 поверхом», 3 фотознімок, що має зображення: «Ліва рука ОСОБА_8 після удару», які скріплені печатками Фрунзенського РВ та підписані слідчим ОСОБА_44 (том ІІ а.с. 126, 127, 128), суд виходить із такого.
Положеннями ст. 84 КПК України передбачено те, що доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до норм статей 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використано при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та іншими законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.
Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця або окремих речей, оглядати та вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження.
У випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі. Протокол підписують усі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії. (ст. 104 КПК України).
Відповідно до ст. 105 КПК України особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки, таким додатком можуть бути фототаблиці. Додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовленні, а також засвідченні підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні таких додатків.
Статтею 106 КПК України передбачено, що протокол під час досудового розслідування складається слідчим або прокурором, які проводять відповідну процесуальну дію, під час її проведення або безпосередньо після її закінчення.
Судом встановлено, що зі змісту фототаблиці, яка міститься у матеріалах кримінального провадження (том ІІ а.с. 126, 127, 128) незрозуміло до якого процесуального документа вона належить. Крім того, як слушно зауважив захисник, з чим погоджується суд, на цих фотознімках взагалі відсутнє зображення обличчя сфотографованої особи, що унеможливлює ідентифікацію цієї особи. 
Врахувавши такі обставини, суд дійшов до висновку про те, що така фототаблиця є недопустимим доказом у вказаному кримінальному провадженні.
Також, фактичними даними що містяться у протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 від 12.09.2016 року з фототаблицею до нього встановлено, що остання під час проведення цієї процесуальної дії розказала та показала, як, з її точки зору, відбувалися події 05.11.2015 року в проміжок часу з 13:00 год. до 14:00 год у під`їзді № 2 будинку АДРЕСА_2 , та пояснила, що вона зайшла до під`їзду разом із своїм знайомим ОСОБА_15 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1, 1 під`їзд, 5 поверх , крайня квартира зліва. Відчинивши двері своєї квартири № 22 , ОСОБА_5 пропустила до середини квартири ОСОБА_45 , після чого сама зайшла до приміщення квартири № 22 і почала зачиняти двері своєї квартири та почула сторонній шум. ОСОБА_5 вирішила подивитися на те, що відбувається у приміщенні під`їзду, після чого відчинила двері та вийшла з квартири і побачила у нижній частині сходів, які вели на другий поверх під`їзду, вологу пляму. Крім того вона побачила, що обшивка її вхідної двері також була вологою у нижній її частині. Подивившись на сходи, які ведуть до другого поверху під`їзду, а саме на міжсходовий майданчик між першим та другим поверхами, ОСОБА_5 побачила ОСОБА_8 , яка у своїй правій руці тримала вологу ганчірку. Побачивши ОСОБА_5 ОСОБА_8 почала виражатися нецензурно у бік ОСОБА_5 . У свою чергу ОСОБА_5 сказала ОСОБА_8 : «Яка мати, такі і діти» і після цього зайшла у приміщення квартири № 22 та зачинила за собою двері квартири. Більше у цей день ОСОБА_5 ОСОБА_8 не бачила (том ІІ а.с. 179-185).
Диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю ОСОБА_12 від 12.09.2016 року досліджений судом (том ІІ а.с. 186).
Крім того на підставі письмової заяви ОСОБА_8 на ім`я слідчого до матеріалів кримінального провадження № 12015220460003182 долучено медичну довідку Харківської медичної поліклініки № 3 від 27.11.2015 року на ім`я ОСОБА_8 та рентгенографічні фотографії від 27.11.2015 року, які, відповідно до протоколу огляду предметів від 26.09.2016 року, були оглянуті слідчим та долучені до матеріалів кримінального провадження (том ІІ а.с. 187, 188, 190, 191).
Зі змісту медичної довідки Харківської медичної поліклініки № 3 від 27.11.2015 року випливає, що ОСОБА_8 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_10 , пройшла флюрографічні дослідження 27.11.2015 року (№ 21999) та на рентгенограмах лівої кисті виявляється консолідований лінійний перелом основи проксимальої фаланги 5 пальця без зміщення.
При цьому суд критично оцінює посилання сторони захисту на відсутність підстав для визнання вказаної медичної довідки в якості письмового доказу через те, що рік народження ОСОБА_8 у ній вказаний невірно (2015), оскільки суд вважає, що у вказаній довідці лікарем допущено помилку та невірно вказано рік народження потерпілої, що не може слугувати беззаперечним доказом невинуватості ОСОБА_5 у скоєному. Підстав вважати, що такі знімки проводилися щодо іншої особи судом не встановлено, оскільки інші анкетні дані, вказані в довідці, співпадають з актуальними на той час даними ОСОБА_8 .
Фактичними даними, що містяться у протоколі огляду речей від 16.04.2016 року, в ході якого слідчим оглянуто СD-R диск розміром: діаметр диска 12 см, діаметр внутрішнього отвору 1,5 см, товщина-1,2 мм. На одній із сторін внутрішнього отвору є заводський надпис Verbatim CD-R compact disc Recordable 700 MB 80 MIN 52x. Одна сторона диску безбарвна, переливається кольором веселки, друга сторона білого кольору глянсова поверхня. Для відтворення запису на CD-R диску був використаний персональний комп`ютер «LG». На CD диску при відкритті маються шість папок файлів відеозапису. При відкритті другого файлу відеозапису з написом 05_11_2015_14.14.30_14.26.36_cam_3 встановлено: «На відеозапису є зображення під`їзду … Камера висить в верху. На сходинках, які ведуть у верхній правий бік спиною до камери вбачаються ноги, та спустившись нижче вбачається гр. ОСОБА_8 , яка тримає віник у правій руці та підмітає сходинки, при цьому у лівій руці тримає сірникову лопату. Вбачається, що лівий мізинець не торкається до ручки сірникової лопати. ОСОБА_8 підмила сім сходинок, сміття зібрала у сірникову лопату та о 14-15-14 почала підніматися у гору вверх по сходинках, при цьому тримала віник у правій руці, сірникову лопату у лівій. О 14-15-17 ОСОБА_8 зникає з камери відеоспостереження… О 14-16-47 вбачаються що ОСОБА_8 правою рукою тримає ганчірку, якою миє верхню(першу та другу )сходинку. О 14-17-06 піднімається знову на гору по сходинках, о 14-17-12 боком лівою ногою повернута до билець ставить відро та правою рукою тримає ганчірку у руці, миє сходинки, при цьому знаходячись спиною до камери. 14-17-41 ОСОБА_8 закінчила мити сходинки та почала підніматися у гору. О 14-17-50 ОСОБА_8 зникає з камери відеоспостереження. О 14-17-59 запис обривається та починається новий час 14-26-23 де зі сходинок спускається чоловік, який одягнутий у світлу куртку, світлі штани, капелюх на голові, в правій та лівій руці тримає пакети. Позаду нього спускається гр. ОСОБА_8 , яка одягнута у світлий плащ, білий шарф, білий берет, на лівому плечі висить жіноча сумка та у лівій руці тримає маленький білий прозорий пакeт, та рухаються у правий кут до виходу. О 14-26-31 вищевказаний чоловік та ОСОБА_8 зникають з камери відеоспостереження. О 14-26-36 відеозапис закінчується». Інші відеофайли жодного доказового значення у кримінальному провадженні не мають (том ІІ а.с. 170-174).
При цьому, суд критично оцінює посилання обвинуваченої на те, що вказані відеозаписи спростовують отримання ОСОБА_8 травми 05.11.2015 року у проміжок часу, на який посилається сторона обвинувачення, оскільки після події остання продовжила прибирання під`їзду, використовуючи нібито травмовану руку.
Суд констатує, що вказаний відеозапис не може слугувати беззаперечним доказом невинуватості ОСОБА_5 у скоєному з огляду на таке.
Так, зі змісту протоколу огляду вказаного диску випливає, що ОСОБА_8 продовжила прибирання під`їзду 05.11.2015 року, яке тривало з 14:14:30 год. по 14:15:14 год., тобто 44 секунди, протягом яких ОСОБА_8 підмітала сходинки, а також з 14:16:47 год по 14:17:41 год., протягом яких ОСОБА_8 домиває правою рукою, у якій тримає ганчірку, сходинки.
Таким чином у суду немає підстав вважати, що потерпіла не могла внаслідок отримання закритої тупої травми лівої кисті у вигляді внутрішньо-суглобового перелому проксимального епіметафізу основної фаланги п`ятого пальця здійснювати протягом незначної долі часу відображені на відео диску дії. 
Крім того, за клопотанням сторони захисту, судом було призначено комісійну судово-медичної експертизи за матеріалами кримінальної справи № 645/4804/16-к.
Відповідно до Висновку експерта № 08-228/2025від 20.11.2025 року, за даними, викладеними в «Висновку експерта» № 3566-с/15, при первинному огляді ОСОБА_8 , 1960 р.н., проведеного 17.11.2015, на 4, 5 пальцях лівої кисти була накладена гіпсова шина; будь-яких тілесних ушкоджень експертом встановлено не було. При опитуванні потерпілої, остання пояснила: «соседка Куликова... пыталась нанести удар ведром, защищаясь я подставила левую руку», що не віддзеркалює механізм травми. За даними, викладеними в дублікаті довідки № 7568 КЗОЗ « Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17 », 05.11.2015 ОСОБА_8 звернулась за медичною допомогою; при рентгенологічному дослідженні лівої кисті в неї було встановлено «закритий перелом основи п`ятого пальця лівої кисті без зміщення», наявність якого підтверджено результатом консультативного дослідження рентгенограм в рамках цієї експертизи (рентгенологічно - косий внутрисуглобовий перелом основи проксимальної фаланги 5 пальця лівої кисті без зміщення). ОСОБА_8 була надана медична допомога (накладено гіпсову пов`язку) з рекомендаціями продовжити лікування в поліклініці за місцем проживання. Даних щодо наявності зовнішніх тілесних ушкоджень та клінічних проявів травми в довідці не віддзеркалено. Враховуючи відсутність даних щодо наявності і характеру зовнішніх тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 , а також відсутність в матеріалах справи медичних даних щодо клінічних проявів травми лівої кисті та її подальшого динамічного спостереження, експертна комісія утримується від вирішення питання щодо точної давності її утворення та визначення за ступенем тяжкості (відповідно до п.п. 4.13.1, 4.13.2, 4.13.4 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6: «Судово-медичному експерту належить утриматись від встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у випадках: ...невизначеності клінічної картини чи недостатнього клінічного та лабораторного обстеження потерпілого; невизначеного кінця ушкодження, що не було небезпечним для життя... відсутності медичних документів... без яких не можна судити про характер і ступень тяжкості тілесних ушкоджень»). Можна лише додати, що, враховуючи результати рентгенологічного дослідження в динаміці та середні темпи консолідації таких переломів, вона могла утворитись і незадовго до первинного звернення ОСОБА_8 за медичною допомогою. Ця травма утворилась від ударної дії тупим предметом з обмеженою поверхнею контакту (або співудару об такий), який не відобразив в даному ушкодженні своїх індивідуальних або інших конструкційних особливостей, з місцем прикладання сили безпосередньо в зону проекції перелому (тильна, внутрішня поверхня кисті). Експертна комісія звертає увагу на те, що в протоколі допиту потерпілої ОСОБА_8 від 16.11.2015 не було віддзеркалено механізм утворення та спосіб спричинення травми лівої кисті («...05.11.2015... ОСОБА_5 ... почала на мене кидатися з кулаками намагаючись мене вдарити, однак я підставила свою ліву руку.... взяла пластмасове відро .... замахнулась на мене відром з мусором, однак я відійшла... Від якого удару у мене з`явився перелом я сказати не можу, чи від відра, чи вона мене вдарила...»), що також унеможливлює комісію в судово-медичному оцінюванні її показань. До того ж, згідно даним, викладеним в копії витягу з «Журналу реєстрації амбулаторних хворих по кабінету екстреної допомоги КНП « ХМКБЛ № 25 », при зверненні ОСОБА_8 до лікувального закладу 27.11.2015 (майже через 3 тижні після подій), у неї було діагностовано «закритий перелом основної фаланги V пальця лівої кисті» з фіксацією скарг і клінічних проявів (біль в місці перелому, набряк м`яких тканин та болісність при пальпації в ділянці травми), а також деяких обставин спричинення травми (в аптеці прибила дверима ліву кисть) без вказівки на час та детальний механізм її утворення. Враховуючи те, що край стандартних дверей може мати конструкційні особливості, ідентичні з поверхнею, яка спричинила перелом, виявлений при рентгенологічному дослідженні лівої кисті ОСОБА_8 , експертна комісія не виключає можливість утворення цієї травми за тим способом, на який вона посилалась в лікарні 27.11.2015. Визначення обставин, при яких могла утворитись травма у ОСОБА_8 , не входить до компетенції експертної комісії (том VІ а.с. 143-146).
У судовому засіданні допитаний експерт ОСОБА_46 завідувач відділення комісійних судово-медичних експертиз ДСУ « Харківське ОБ СМЕ », лікар судово-медичний експерт вищої кваліфікаційної категорії, який пояснив суду, що за наявними у справі вихідними даними встановити точно коли ОСОБА_8 отримана травма неможливо через відсутність даних щодо наявності і характеру зовнішніх проявів тілесних ушкоджень на лівій руці останньої. Експерт припускає, що така травма могла утворитися і за 2 тижні до 05.11.2015 року.
Разом з тим експерт пояснив, що закритий перелом основи п`ятого пальця лівої кисті без зміщення у ОСОБА_8 станом на 05.11.2015 мав місце. При цьому, також, експерт вказав, що і 17.11.2015 року такий перелом був наявний та у разі отримання такого ушкодження 05.11.2015 року станом на 17.11.2015 року мали бути ознаки репарації, регенерації травми, яких у ОСОБА_8 , згідно з вихідними матеріалами станом на 17.11.2015 року не було.
Однак експерт не виключав, що відсутність ознаки репарації, регенерації травми у ОСОБА_8 17.11.2015 року могла бути викликана фізіологічними особливостями останньої в силу її віку, а також не виключав, що нею могло бути отримана повторне ушкодження за обставин, вказаних у в копії витягу з «Журналу реєстрації амбулаторних хворих по кабінету екстреної допомоги КНП « ХМКБЛ № 25 », при зверненні ОСОБА_8 до лікувального закладу 27.11.2015 року.
Слід зазначити, що за змістом п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23, ст. 91, ст. 94 КПК України суд надає оцінку доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для підтвердження обвинувачення лише на підставі їх безпосереднього дослідження.
Дотримання цієї вимоги виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду та забезпечує реалізацію таких засад кримінального провадження, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості, забезпечення доведеності вини та права на захист. Без безпосереднього дослідження доказів, їх належної перевірки та оцінки, суд позбавлений можливості встановити обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та відповідно правильно кваліфікувати вчинене особою діяння.
Висновок експерта не має наперед установленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, однак підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності. Та відповідно до приписів ч. 10 ст. 101 КПК незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.
Разом із тим, з огляду на положення п. 2 ч. 2 ст. 242 КПК України, висновок судово-медичної експертизи є обов`язковим засобом доказування характеру і ступеня тяжкості завданих потерпілому тілесних ушкоджень.
Суд констатує, що у вказаному експертному висновку № 08-228/2025від 20.11.2025 року не надано оцінку медичній довідці Харківської медичної поліклініки № 3 від 27.11.2015 року, відповідно до якої ОСОБА_8 пройшла флюрографічні дослідження 27.11.2015 року (№ 21999) та на рентгенограмах лівої кисті виявляється консолідований лінійний перелом основи проксимальної фаланги 5 пальця без зміщення.
Відповідно до медичної наукової літератури, консолідований лінійний перелом - це стадія загоєння, при якій тріщина (лінійний перелом) кістки вже зрослася (зростається)утворюючи кісткову мозоль. Це свідчить про відновлення цілісності кістки, що є фізіологічним процесом регенерації.
Таким чином показання експерта ОСОБА_47 в частині відсутності станом на 17.11.2015 року ознак репарації, регенерації травми ОСОБА_8 спростовуються даними, вказаними у медичній довідці Харківської медичної поліклініки № 3 від 27.11.2015 року.
Суд вважає, що утримавшись у підсумках до експертного висновку № 08-228/2025 від 20.11.2025 року від вирішення питання щодо точної давності утворення закритого перелому основи п`ятого пальця лівої кисті без зміщення та визначення за ступенем тяжкості такого тілесного ушкодження потерпілої ОСОБА_10 , експертна комісія тим самим не спростувала наявності у потерпілої ОСОБА_8 закритого перелому основи п`ятого пальця лівої кисті без зміщення станом на 05.11.2015 року, яке, згідно з висновками судово-медичних експертиз №3566-с/15 від 17.11.2015 року та №3911-с/15 від 24.12.2015 року, не є небезпечним для життя в момент заподіяння, а спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня), і за цією ознакою відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, відповідно до п.п. 2.2.1 а, б, в, і 2.2.2. Наказу МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6, «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».
Крім того, експертною комісією під час проведення експертизи взяті до уваги фактичні дані, які містяться у протоколі допиту потерпілої ОСОБА_8 від 16.11.2015 року, який проведений в ході досудового розслідування слідчим та вказано у висновку, що в показаннях останньої не було віддзеркалено механізм утворення та спосіб спричинення травми лівої кисті, що, також, призвело до неможливості надання висновку в частині визначення за ступенем тяжкості такого тілесного ушкодження потерпілої. 
Проте зі змісту вказаного експертного висновку випливає, що експертною комісією не було проаналізовано фактичних даних, отриманих в ході допиту потерпілої ОСОБА_8 під час судового розгляду кримінального провадження.
Згідно із ст. 95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.
За приписами ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.
Протокол допиту потерпілого слідчим під час досудового розслідування кримінального провадження, не є самостійним доказом у суді, оскільки за КПК України джерелом доказів є безпосередні показання особи в залі суду. 
Таким чином суд вважає, що висновок експертної комісії в цій частині суперечить іншим доказам, а також є результатом процесуальних порушень щодо врахування експертами показань потерпілої, наданих на стадії досудового розслідування кримінального провадження, та, відповідно, не врахування її показань, наданих у суді, які, також, узгоджуються із протоколами слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_8 та за участю свідка ОСОБА_9 .
Також слід зазначити, що жодних належних і допустимих доказів про отримання потерпілою ОСОБА_8 вказаної травми раніше, ніж 05.11.2015 року, матеріали кримінального провадження не містять.
З урахуванням наведеного, суд не погоджується з Висновком експерта № 08-228/2025 від 20.11.2025 року в частині підсумків щодо утримання експертної комісії від надання висновку в частині визначення за ступенем тяжкості тілесного ушкодження потерпілої, та вважає, що цим висновком не спростовуються попередні експертні висновки №3566-с/15 від 17.11.2015 року та №3911-с/15 від 24.12.2015 року, якими визначено середній ступінь тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , відповідно до п.п. 2.2.1 а, б, в, і 2.2.2. Наказу МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6, «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».
Також, судом проаналізовано письмові докази, які надані стороною захисту письмові докази (том ІІ а.с. 103-104, 105107, 108-112, VІ а.с. 49-96), а саме: 
- копію витягу з Журналу реєстрації амбулаторних хворих по кабінету екстреної допомоги КНП « МКБ № 25 », отриманого в ході тимчасового доступу до речей і документів у кримінальному провадженні № 12017220460000743 від 04.04.2017 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова по справі № 645/1448/18 від 22.11.2019 року, а саме запису за 27.11.2015 року у вказаному Журналі, де зазначено, що до вказаної медичної установи звернулася ОСОБА_8 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_10 , якій діагностовано закритий перелом основної фаланги V пальця, та вказано, що це невиробнича травма - «в аптеке прибила дверью левую кисть» (мовою оригіналу); 
- листи начальника Фрунзенського РВ на адресу ОСОБА_5 , якими повідомлено останню про притягнення ОСОБА_36 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, а також роздруківки з Єдиного реєстру судових рішень постанов по справі № 645/7894/15 та № 645/4633/17 про притягнення ОСОБА_48 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173 КУпАП (2015 рік), а також за ст. 130 КУпАП (2017 рік) відповідно;
- три акти про залиття квартири АДРЕСА_11 : від 02.10.2013 року № 423, № 433 від 07.10.2013 року, № 449 від 08.10.2013 року;
- копію рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.04.2019 року по справі № 645/2372/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про зобов`язання відновити міжповерхове перекриття, допуск до контролю за виконанням, відшкодування моральної шкоди;
- результати досліджень рівнів шуму, внаслідок виміряних рівнів еквівалентного та максимального звуку в житлових кімнатах № 1 та № 2 у квартирі АДРЕСА_11 , здійсненого на підставі договору № 559/2 від 29.01.2019 року Комунальним підприємством « Санепідсервіс ».
На обґрунтування необхідності дослідження та врахування цих доказів, сторона захисту посилалася на те, що кримінальне провадження було сфальсифіковано з боку потерпілої ОСОБА_8 у зв`язку зі зверненнями ОСОБА_5 до правоохоронних органів зі скаргами щодо неправомірних дій її сина ОСОБА_48 . 
Так, щодо наданого стороною захисту витягу з Журналу реєстрації амбулаторних хворих по кабінету екстреної допомоги КНП « МКБ № 25 », в якому міститься запис за 27.11.2015 року про звернення ОСОБА_8 до лікарні та зазначення діагнозу: закритий перелом основної фаланги V пальця, який отриманий внаслідок удару дверима в аптеці, суд констатує, що вказана обставина не спростовує факту нанесення ОСОБА_8 05.11.2015 року закритої тупої травми лівої кисті у вигляді внутрішньо-суглобового перелому проксимального епіметафізу основної фаланги п`ятого пальця, та не свідчить про спростування всіх досліджених в ході судового розгляду кримінального провадження доказів, які беззаперечно свідчать про отримання потерпілою травми 05.11.2015 при обставинах, встановлених судом.
Крім того суду не зрозуміло як може свідчити постанова про притягнення сина потерпілої ОСОБА_36 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову 17.10.2017 року від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я, про фальсифікацію кримінального провадження щодо ОСОБА_5 за подією що відбулася майже на 2 роки раніше.
Також, суд критично оцінює інші надані стороною захисту докази, що свідчать про притягнення сина потерпілої до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173 КУпАП за порушення громадського порядку, а також акти про залиття у 2013 році квартири ОСОБА_5 , копію судового рішення від 17.04.2019 року про зобов`язання ОСОБА_8 відновити міжповерхове перекриття, допуск до контролю за виконанням, відшкодування моральної шкоди; результати досліджень рівнів шуму в житлових кімнатах квартири обвинуваченої, оскільки усі ці письмові докази можуть свідчити лише про існування усталених конфліктних стосунків між обвинуваченою та потерпілою і сином останньої як до самої події, так і після неї, проте вони жодним чином не спростовують досліджених судом доказів, що свідчать про винуватість ОСОБА_5 у скоєному за обставин, встановлених судом.
Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.
Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченої ОСОБА_5 . 
Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винною у вчиненні якого визнається обвинувачена. 
Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ст. 128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Мотиви зміни судом кваліфікації дій обвинуваченої
Дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає доведеною поза розумним сумнівом вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України - необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.
При цьому суд вважає, що досліджені в судовому засіданні докази не доводять пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме в умисному спричиненні ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а тому, на думку суду, дії обвинуваченої слід перекваліфікувати з ч. 1 ст. 122 КК України на ст. 128 КК України, з таких підстав.
Обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 122 КК, є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Необережність є формою вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи», у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розрахувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання тяжких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати, відповідно, за ст. 119 КК чи ст. 128 КК.
Заподіяння тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження внаслідок злочинної недбалості має місце тоді, коли особа не передбачала можливості настання зазначеної шкоди для здоров`я іншої особи, хоча повинна була і могла їх передбачити, діючи з більшою обачністю.
Про необережну форму вини у виді злочинної самовпевненості свідчать обстановка, спосіб вчинення злочину, а також сама травма, отримана потерпілою ОСОБА_8 .
Конфлікт між потерпілою ОСОБА_8 та обвинуваченою ОСОБА_5 виник 05.11.2015 року на побутовому підґрунті. Сутичка носила хаотичний характер. Суд бере до уваги показання потерпілої, які надані нею у суді під час розгляду кримінального провадження попереднім складом суду, яка на питання головуючого відповіла, що ОСОБА_5 її не била відром, а штовхала, у зв`язку з чим вона виставила свою ліву руку захищаючись від дій останньої. В такій динаміці подій обвинувачена не могла цілеспрямовано штовхати пластмасовим пустим відром, яке вона тримала у своїх руках, потерпілу та давити на руку останньої саме для нанесення їй травми у вигляді перелому пальця руки. Такий механізм виключає умисел і свідчить про необережне заподіяння тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_8 . У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази того, що характер тілесних ушкоджень внаслідок штовхання/давлення потерпілої, яка виставила свою ліву руку, захищаючись від дій обвинуваченої, не охоплювався передбаченнями обвинуваченої щодо наслідків, що настали, а отже, не доведено, що обвинувачена умисно спричинила потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Таким чином, за відсутності ознак того, що обвинувачена розраховувала або передбачала настання суспільно небезпечного наслідку - отримання потерпілою тілесних ушкоджень певного ступеня тяжкості, дії обвинуваченої слід розглядати як такі, що вчинені з необережності.
Згідно зі ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. 
Судом в межах повноважень, визначених ч. 3 ст. 26 КПК України, були створені всі необхідні умови та вжиті всі можливі заходи для реалізації стороною захисту її процесуальних прав, в тому числі права обстоювати свою правову позицію та надавати докази на її обґрунтування, а також для повного та об`єктивного з`ясування обставин на підставі наданих сторонами доказів.
Згідно ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 66 КК України, не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
Мотиви призначення покарання.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд виходить з того, що обвинуваченою вчинено необережний злочин проти життя та здоров`я особи.
Дані про особу обвинуваченої свідчать про те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, одружена, є пенсіонеркою, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не засуджена.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Згідно з частиною другої статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди керуються принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин. Суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
Підстав для застосування ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України до обвинуваченої суд не вбачає у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.
Крім того суд враховує положення ст. 49 КК України, згідно з якими особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 
1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;
2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Відповідно до ст. 12 КК України скоєне ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.
Як встановлено судом, кримінальне правопорушення ОСОБА_5 було вчинене 05.11.2015 року, у зв`язку з чим на теперішній час закінчились строки давності, передбачені ст. 49 КК України, а тому, станом на час розгляду та день ухвалення судом вироку закінчився трирічний строк притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.
Перебіг строків давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності не зупинявся та не переривався, оскільки протягом зазначеного строку вона не вчиняла інших кримінальних правопорушень та не переховувалася від суду, що підтверджується дослідженими в ході судового розгляду матеріалами кримінального провадження.
Також ОСОБА_5 не зверталася з клопотанням про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та просила її виправдати.
Згідно з ч. 8 ст. 284 КПК України звільнення особи від кримінальної відповідальності можливо тільки за її згодою та на підставі відповідного клопотання.
За відсутності відповідного клопотання, а також згоди обвинуваченого на застосування щодо нього положень ст. 49 КК України, суд вправі звільнити особу лише від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України. 
Встановивши вищезазначені обставини, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_5 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Вирішуючи цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_5 на її користь 8000 грн. моральної шкоди, суд виходить із такого.
Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
За вимогами ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства. 
Разом з цим, у разі смерті цивільного позивача у кримінальному провадженні право на відшкодування моральної шкоди за правонаступництвом не допускається (ст. 1230 ЦК). У такому випадку суд повинен закрити провадження в частині цивільного позову потерпілого, який помер.
З огляду на вищевикладене, цивільний позов ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі 8000, 00 грн. підлягає закриттю.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати по залученню експерта в кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 368, 370, 371, 373, 374, 381, 382, 394 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
Визнати  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначити їй покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Звільнити  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Речові докази: два рентгензнімки, які упаковані у паперовий конверт; СD-R Verbatim 700 MB з написом «Відеофакти» 12015220460003182 білого кольору та СD-R Verbatim 700 MB білого кольору; - залишити зберігатися у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Провадження у цивільному позові ОСОБА_8 до ОСОБА_5 закрити.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Немишлянський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1