Справа № 161/23733/25  Провадження №33/802/227/26 	Головуючий у 1 інстанції:Пахолюк А. М. 	
	Доповідач: Гапончук  В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., з участю ОСОБА_1 , захисника Ковальчук С.О., потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2026 року стосовно ОСОБА_1 , 
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КпАП України,і на підставі ст. 36 КпАП Українинакладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.
Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 коп.
Відповідно до постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 10.11.2025 року о 21 год. 00 хв., в с. Баківці, вул. Перемоги, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21061», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував безпечної швидкості руху, не вжив заходів для зменшення швидкості до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд на бетонний паркан біля будинку № 28 в с. Баківці по вул. Перемоги, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим порушив п.п. 12.1, 12.3 ПДР України. 
Крім того згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 571339 від 12.11.2025 року гр. ОСОБА_1 , 10.11.2025 року о 21 год. 00 хв., в с. Баківці, вул. Перемоги, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди залишив місце події без дозволу працівників поліції, не виконавши обов`язків, передбачених правилами дорожнього руху, чим порушила п. 2.10 «а» ПДР України.
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, 122-4 КпАП України.
Не погодившись з постановою судді першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржену постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вказує, що судом не з`ясовані та не доведені обставини, які мають значення для справи. Протокол і схема ДТП були складені через два дні після так званого ДТП і містять неправдиву інформацію, клопотання про призначення судової інженерно-транспортної експертизи судом безпідставно проігноровано. З огляду на наведене в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КпАП України. Крім того судом першої інстанції було порушено право на захист, оскільки розглянуто справу за відсутності учасників справи, не вирішено клопотання про виклик до суду свідків, призначення судової інженерно-транспортної експертизи для встановлення факту наїзду на паркан. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши думку ОСОБА_1 , його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, пояснення ОСОБА_2 , доходжу наступного висновку.
Відповідно до приписів ч. 7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
За положеннями статтей 245, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На переконання апеляційного суду вказаних вимог закону судом першої інстанції під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 за ст. 122-4, 124 КпАП України дотримано та вжито всіх заходів, передбачених КпАП України, для з`ясування питання, зокрема, про наявність в діях останнього складу адміністративних правопорушень, а тому висновок суду про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень є правильним і повністю відповідає вимогам ст. 280 КпАП України.
Перш за все, на думку апеляційного суду, є необгрунтованими доводи ОСОБА_1 про безпідставний розгляд судом першої інстанції справи за його відсутності.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 268 КпАП України обов`язкова участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, 124 КпАП України, не передбачена.
Судом першої інстанції вживалися усі необхідні та достатні заходи для забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності, зокрема ОСОБА_1 та його захисник належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, розгляд справи неодноразово відкладався за ініціативи сторони захисту. 
Крім того захисник та його підзахисний не були позбавлені можливості надати до суду письмові пояснення чи докази з приводу обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, щодо вчинення чи не вчинення адміністративних правопорушень.
З огляду на наведене сам по собі факт розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 не може прямо вказувати про порушення судом його права на захист та не є безумовною підставою для скасування судового рішення. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання. 
В той же час відповідно до ч. 2 ст. 38 КпАП України, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.
Таким чином виходячи з приписів ч. 2 ст. 268 КпАП України, в яких наведено виключний перелік адміністративних правопорушень, при розгляді справ за якими присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є обов`язковою, та за умови обізнаності ОСОБА_1 , його захисника про розгляд справи, враховуючи строки накладення адміністративного стягнення, апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_1 не був позбавлений передбаченого законодавством права на захист та суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони захисту.
Безпідставними є доводи апелянта, що судом першої інстанції проігноровано клопотання про виклик свідків та призначення судової інженерно-транспортної експертизи для встановлення обставин ДТП. В матеріалах справи наявна постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.02.2026, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 про призначення судової інженерно-транспортної експертизи, у задоволенні клопотання про виклик свідків судом також відмовлено, що вбачається з наявного в матеріалах справи журналу судового засідання від 05.02.2026. 
Таким чином сама лише незгода ОСОБА_1 з відмовою у задоволенні клопотань не може свідчити про порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи про спрощений підхід до розгляду справи, як про це зазначає апелянт, оскільки клопотання розглянуті та суддею прийнято рішення. 
У задоволенні поданих до апеляційного суду клопотань про виклик свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та про призначення судової інженерно-транспортної експертизи апеляційний суд також відмовляє, враховуючи що апелянтом для цього не наведено переконливих і обґрунтованих підстав, не зазначено й які саме істотні обставини для вирішення справи залишені поза увагою під час судового розгляду у суді першої інстанції та які підлягають перевірці з урахуванням достатнього обсягу інших доказів, наявних в матеріалах справи.
При цьому за положеннями ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Факт вчинення ОСОБА_1 згаданих адміністративних правопорушень, за обставин зазначених в оскарженій постанові судді, підтверджується зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні адміністративних проступків, передбачених ст. 122-4, 124 КпАП України повністю доводиться: протоколами про адміністративне правопорушення серії ААД № 571313 від 12.11.2025 року, серії ААД № 571339 від 12.11.2025 року, які відповідають вимогам ст. 256 КпАП України, містять виклад суті вчинених правопорушень та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила; рапортом; схемою місця ДТП від 10.11.2025 року; письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 від 12.11.2025 року; скрін-шотом з екрану телефону; копією постанов серії ЕНА № 6139177 від 12.11.2025 року; фото таблицями; довідкою з бази даних «ІКС ІПНП» від 13.11.2025 року; відеозаписом.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що протоколи складені через два дні після події і не можуть бути доказом у справі не є слушним з огляду на таке.
Відповідно до ст. 254 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Так, суд апеляційної інстанції вважає, що складання протоколів про адміністративне правопорушення саме 12.11.2025 не свідчить про порушення ст. 254 КпАП України, якою передбачено складання протоколу з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, тобто коли у посадової особи, уповноваженої складати протокол, буде достатньо фактичних даних для висновку про наявність чи відсутність в діях чи бездіяльності особи вини у вчиненні правопорушення, наявності всіх достатніх даних для заповнення та складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто після виконання всіх необхідних процесуальних дій.
Повідомлення на лінію 102 від ОСОБА_7 про обставини подій, ДТП, які мали місце 10.11.2025 о 21:00 в с. Баківці, вул. Перемоги, буд. 28, надійшло 12.11.2025 та в той же день складено протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 122-4, 124 КпАП України стосовно ОСОБА_1 за ст. 122-4, 124 КпАП України. 
Посилання на те, що в схемі ДТП зазначена недостовірна інформація та на самому автомобілі пошкодження відсутні не заслуговують на увагу та спростовуються поясненнями потерпілого та свідка, які були очевидцями події та загалом спростовується наявними в матеріалах справи доказами у своїй сукупності.
Відомості схеми ДТП в повній мірі відображають місце його вчинення, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів, що підтверджуються поясненнями свідків як письмовими, так і наданими в суді.
Разом з тим під час судового засідання в апеляційному суді володілець майна ОСОБА_2 підтвердив обставини описані в протоколах про адміністративні правопорушення, складених стосовно ОСОБА_1 , та судом не було встановлено, що свідок має будь-які мотиви обмови останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, а тому відсутні підстави ставити під сумнів надані ОСОБА_2 пояснення.
Доводи в апеляційній скарзі про те, що факт ДТП взагалі не мав місця і ОСОБА_1 в паркан не в`їзджав не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи, які ретельно були перевірені під час апеляційного розгляду справи.
Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності апеляційний суд вважає, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративного правопорушення є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи, тому безпідставними є доводи апелянта про відсутність події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КпАП України.
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КпАП України.
Законних підстав для скасування оскарженого судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів, яких просить апелянт, апеляційний суд не вбачає, а тому оскаржену постанову судді слід залишити без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КпАП України,
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2026 року стосовно ОСОБА_1 - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського 
апеляційного суду        В. В. Гапончук