Справа № 450/4670/25  Провадження № 2/450/472/26 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2026 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Добош Н.Б.
при секретарі Хамуляк Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки,-
стислий виклад позиції позивача та відповідача: 
підстава позову (позиція позивача): 
ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22.06.2025 року о 13:10 год. у с. Сокільники, вул. Стрийська 30, водій автомобіля Kia Forte з д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 при зміні напрямку руху не переконався у безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Tiguan з д.н.3. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Такими діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.3.6 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. В результаті такої ДТП транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження, чим позивачу завдано матеріальні збитки. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 липня 2025 року по справі 450/2669/25, відповідача, ОСОБА_2 , було визнано винним у вчиненні даного ДТП. 
Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-223402382 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Кіа д.н.з. НОМЕР_3 , з 11.09.2024 по 10.09.2025 включно була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Гардіан»; страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну 160000,00 грн., розмір франшизи – 0.
23 червня 2025 року позивачка звернулась до ТДВ «СК «ГАРДІАН» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. 29.07.2025 року позивачка звернулась до страхової компанії із Заявою про виплату страхового відшкодування. 26.06.2025 року ТДВ «СК «ГАРДІАН» було проведено огляд пошкодженого транспортного у, який належить позивачці. Після цього, ТДВ «СК «ГАРДІАН», на виконання умов полісу № ЕР-223402382 було прийнято рішення про виплату власнику транспортного засобу Volkswagen Tiguan з д.н.з. НОМЕР_4 , тобто позивачці, страхового відшкодування в сумі 50300,00 гривень. 
Разом з тим, у відповідності до Акту приймання-передачі наданих послуг №MRD-2114-2329258 станції технічного обслуговування загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Tiguan з д.н.з. НОМЕР_5 становить 77 660 грн. 00 коп. Оплата позивачкою зазначеної вартості відновлювального ремонту здійснювалась поетапно та підтверджується наданими квитанціями.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Саме відповідач, як особа, винна у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої позивачу завдано матеріальної шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому позивачу по справі, різницю між фактичним розміром збитків та страховою виплатою, що складає 27 360, 00 гривень, із розрахунку: 77 660,00 (розмір вартості відновлювального ремонту) - 50300,00 гривень (розмір отриманої страхової виплати). 
Наслідком винних дій відповідача під час ДТП є неможливість протягом тривалого часу позивачем користуватись власним майном (яке в тому числі використовувалось і для забезпечення потреб підприємницької діяльності, адже позивачка є зареєстрованим підприємцем.). Як вбачається з Виписки, діяльність позивачки пов`язана з торгівлею, що передбачає постійну необхідність отримувати товар, розвозити товар, відвозити товар на пошту та забирати з неї. 
Позивачка на тривалий час втратила можливість користуватись автомобілем, що вкрай негативно відобразилось на її підприємницькій діяльності у вигляді втрати обсягу доходів. Це у свою спричинило моральні переживання для позивачки, адже вона нервувалась та хвилювалась за можливість виконання вчасно своїх зобов`язань щодо її клієнтів та контрагентів, була змушена вживати додаткових дій для виконання таких зобов`язань. Це все спричинило великий стрес та хвилювання для позивачки. Також, внаслідок вчиненого відповідачем ДТП, позивачка змушена була вживати і заходів для реорганізації свого життя. ДТП спричинило для позивачки сильний переляк, стрес та переживання, певну боязнь керування автомобілем, що мало наслідком поганий сон та інші негативні явища. Отже, внаслідок скоєння вищевказаної ДТП, позивачці було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 20 000 грн. і яка полягає у завданих позивачу стресі, душевних стражданнях, незручностях. Просила стягнути з відповідача завдану матеріальну та моральну шкоду та понесені судові витрати.
Представником відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, в якому вказала, що 23.06.2025 року позивачка звернулась до ТДВ «СК «ГАРДІАН» з повідомленням про ДТП. 26.06.2025 року представниками страхової компанії було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, який належить позивачці. 29.07.2025 року позивачка звернулась до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. Після цього, ТДВ «СК «ГАРДІАН» було прийнято рішення про виплату позивачці, страхового відшкодування в сумі 50300,00 гривень. Зі страховим відшкодуванням в сумі 50300,00 грн. позивачка погодилась письмово. Письмова згода є доказом усвідомленого волевиявлення та підтверджує, що на момент підписання документів жодних претензій щодо розміру виплати у неї не було, а отже позивачка вказала що повністю відшкодовано їй матеріальну шкоду після отримання страхової виплати у розмірі 50300,00 грн. 
Будь-які подальші претензії щодо збільшення розміру відшкодування є необґрунтованими, оскільки деліктне зобов`язання відповідача щодо фактично завданої шкоди виконано у повному обсязі шляхом сплати узгодженої сторонами суми. Тобто, різниця між фактичним розміром збитків та страховою виплатою в розмірі 27 360,00 гривень не підлягає сплаті. 
До матеріалів справи було додано акт огляду транспортного засобу №2102/25 від 26.06.2025 року та акт приймання-передачі наданих послуг від 06.07.2025 року. Відповідно до поданих документів встановлено розбіжності між фактичними пошкодженнями автомобіля та заявленим обсягом ремонтних робіт. Зокрема в акті приймання-передачі наданих послуг від 06.07.2025 року зазначено, що було здійснено фарбування заднього крила автомобіля. Проте, в акті огляду транспортного засобу №2102/25 від 26.06.2025 року такого виду пошкодження не зафіксовано. Таким чином, вимога позивачки про стягнення додаткових коштів за ремонтні роботи, що не відповідають фактичним збиткам, є безпідставною та не може покладатися на відповідача, оскільки він не завдав цих пошкоджень. 
Звертає увагу, що відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-223402382 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Kia Forte з д.н.з. НОМЕР_1 страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну 160000,00 грн, розмір франшизи – 0,00 грн. В свою чергу позивачка добровільно погодилась на виплату у розмірі 50 300 грн. 
Крім того, позивачка висуває вимогу про стягнення 20 000 грн моральної шкоди, проте з матеріалів справи не вбачається наявність будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують настання негативних наслідків ДТП для її фізичного або психологічного стану. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Дане ДТП носило незначний характер, що підтверджується матеріалами справи, відсутні будь-які факти тілесних ушкоджень, а також відсутні звернення позивачки до медичних чи психологічних установ. Крім того, відсутні докази порушення нормального способу життя, страждань, дискомфорту або інших негативних наслідків, які могли б бути підставою для стягнення моральної шкоди відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України. Враховуючи наведене, вимога позивачки щодо відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою та не відповідає критеріям цивільно-правової відповідальності, оскільки не існує належних доказів заподіяння шкоди немайнового характеру, а також відсутні об`єктивні підстави для її задоволення. Окрім того вказала, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу не є пропорційним суті та складності позову, відсутні докази оплати. Просила відмовити у задоволенні позову та зменшити витрати на професійну правничу допомогу адвоката.
Представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подано відповідь на відзив в якому вказав, що у відповідності до Акту приймання-передачі наданих послуг № MRD-2114-2329258 від 06.07.2025 року станції технічного обслуговування загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Volkswagen Tiguan з д.н.з. НОМЕР_6 становить 77 660 грн., тому розміру виплаченого страхового відшкодування недостатньо для покриття вартості проведеного відновлювального ремонту. Оплата позивачкою зазначеної вартості відновлювального ремонту здійснювалась поетапно. Відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним судом у постанові від 30.10.2019 у справі № 753/19288/14-ц системний аналіз положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту – як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення в майбутньому.
Страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми ст.29 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснив відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, а різницю між реальними збитками, тобто понесеними позивачкою реальними витратами на ремонт і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, тобто страховим відшкодуванням, на підставі ст.1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.
Окрім того зазначає, що через винні дії відповідачка на тривалий час втратила можливість користуватись автомобілем, що вкрай негативно відобразилось на її підприємницькій діяльності, що свідчить про порушення нормального способу життя, дискомфорт та негативні наслідки для її підприємницької діяльності. Позивачка змушена була вживати заходів для організації свого життя через неможливість користуватись автомобілем. ДТП спричинило для позивачки сильний переляк, стрес і переживання, певну боязнь керування автомобілем, що мало наслідком і поганий сон та інші негативні явища. Позивачці беззаперечно була завдана моральна шкода, і сума моральної шкоди, заявлена у позові є цілком співмірною. 
Щодо розміру витрат на правову допомогу, вказав, що оскільки розмір гонорару адвоката встановлений сторонами у фіксованому розмірі і відповідно не залежить від обсягу послуг і часу витраченого адвокатом, а отже є визначеним. За таких обставин не вимагається подання детального опису робіт чи витраченого часу, що підтверджується висновками Верховного суду у постанові від 28.12.2020 року у справі № 640/18402/19, висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21. Просив задоволити позовні вимоги.
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено сторонам, що у відповідності до ч. 7 ст. 279 ЦПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України.
У вказаний строк сторони не подали клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд на підставі позовної заяви, а також долучених письмових доказів, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.07.2025р. по справі 450/2669/25 ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. У постанові встановлено, що 22.06.2025 року о 13:10 год. у с. Сокільники, вул. Стрийська 30, водій автомобіля Kia Forte з д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 при зміні напрямку руху не переконався у безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Tiguan з д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Такими діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.3.6 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Транспортний засіб Volkswagen Tiguan з д.н.з. НОМЕР_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 належить позивачу ОСОБА_1 .
Відповідальність водія автомобіля марки Kia Forte з д.н.з. НОМЕР_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена за полісом обов`язкового страхування в ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» № ЕР-223402382. Ліміт страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну визначено у розмірі 160000,00грн., франшиза – 0.
Позивачкою оплачено вартість відновлювального ремонту: згідно платіжною інструкцією від 31.07.2025 року №8386-4450-3486-6975 на суму 8400 грн., було сплачено на рахунок ФОП ОСОБА_5 , призначення платежу за актом MRD21142329258; згідно чеку РOS-терміналу для безготівкової оплати та скріншоту з мобільного банкінгу сплачено 06.07.2025 року 25 200, 00 грн. на рахунок AUTOPARK.ua LVIV; згідно чеку РOS-терміналу для безготівкової оплати та скріншоту з мобільного банкінгу сплачено 06.08.2025 року 25 000, 00 грн. на рахунок AUTOPARK.ua LVIV; згідно чеку РОS-терміналу для безготівкової оплати та скріншоту з мобільного банкінгу сплачено 06.08.2025 року 19 060, 00 грн. на рахунок AUTOPARK.ua LVIV.
23 червня 2025 року позивачка звернулась до ТДВ «СК «ГАРДІАН» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. 29.07.2025 року позивачка звернулась до ТДВ «СК «ГАРДІАН» із заявою про виплату страхового відшкодування. 
26.06.2025 року представником ТДВ «СК «ГАРДІАН» було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, який належить позивачці та складено Акт огляду транспортного засобу № 2102/25 від 26.06.2025. 
Між ТДВ «СК «ГАРДІАН» та ОСОБА_1 було підписано Акт про врегулювання страхового випадку, у п.1.1 якого вказано, що предметом даного Акту є узгодження розміру страхового відшкодування в порядку, передбаченому п.36.2 ст.36 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за страховим випадком, який мав місце 22.06.2025 року. Відповідно до п.1.2 даного Акту, сторони встановили та погодили, що по заявленому страховому випадку стороною ОСОБА_1 розмір матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 становить 50 300,00грн.
Відповідно до платіжної інструкції № 243389 від 04.08.2025 здійснено виплату позивачці страхового відшкодування в сумі 50300,00 гривень. 
У відповідності до Акту приймання-передачі наданих послуг №MRD-2114-2329258 станції технічного обслуговування загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Tiguan з д.н.з. НОМЕР_5 становить 77 660 грн. 00 коп. без ПДВ.
ТДВ «СК «Гардіан» на адвокатський запит від 20.08.2025 повідомило, що відповідно до п. 36.2. Закону України № 1961-1V, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Між ТДВ «СК «Гардіан» та ОСОБА_1 було підписано акт про врегулювання страхового випадку, згідно якого сторони дійшли згоди, що розмір страхового відшкодування по заявленому випадку становить 50300,0 грн. Оскільки сторони дійшли згоди щодо розміру страхового відшкодування, тому було здійснено виплату без проведення експертизи. По страховій справі 04.08.2025 було здійснено страхове відшкодування в розмірі 50300,0 грн. на рахунок ОСОБА_1 .
За змістом положень ст. 1188 ч. 1 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентується спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
В силу статті 5 зазначеного вище Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Згідно з положенням пункту 36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Відповідно до вимог пункту 36.4. статті 36 зазначеного вище Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).
Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» » (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Нормами п. 36.2 ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено обов`язок страховика, за наявності підстав для цього, прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.
Отже, дана норма передбачає узгодження розміру страхового відшкодування між страховиком та особою, яка має право на отримання такого відшкодування.
Як вбачається з Акту про врегулювання страхового випадку, укладеного між ТДВ «СК «ГАРДІАН» та ОСОБА_1 , сторони встановили та погодили, що по заявленому страховому випадку стороною ОСОБА_1 розмір матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 становить 50 300,00грн.
Тобто, за змістом вказаного Акту, позивач ОСОБА_1 на власний розсуд погодилась із розміром страхового відшкодування ТДВ СК «Гардіан» у сумі 50300,00 грн. 
Виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він є меншим страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі (постанова Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 362/3043/18. 
Верховний суд у постанові від 21.04.2025 у справі № 127/2551/23 вказав, що різниця між погодженою позивачем та страховиком сумою страхового відшкодування та визначеним експертом більшим, ніж погоджений, розміром збитків, який згідно позиції позивача має лягти на відповідача, бути не може, оскільки наведена різниця (в сукупності) складається з тих же елементів, що й погоджений позивачем розміром збитків, однак в більшому розмірі. За наведеними експертом складовими матеріального збитку в збільшеному ніж погоджений розмірі, відповідного до закону, відповідальність несе саме страховик (окрім відповідного відсотку коефіцієнту фізичного зносу), а тому пред`явлення позивачем вимог на ці складові до відповідача, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки не перевищує ліміту відповідальності страховика. Таким чином суд констатує, що за наведеними складовими (окрім фізичного зносу, ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів»), матеріальну відповідальність міг би нести страховик, якби з ним не було узгоджено в порядку ст. 36.2 наведеного вище Закону суми страхового відшкодування. 
Суди попередніх інстанцій вірно зазначили, що за наведеними складовими матеріального збитку у більшому розмірі (окрім фізичного зносу), майнову відповідальність міг би нести страховик (страхова компанія), якби зі страховиком не було узгоджено позивачем в порядку статті 36.2 Закону № 1961-IV меншу суму страхового відшкодування.
Як описано вище, позивач звернулась до ТДВ «СК «ГАРДІАН» із заявою про виплату страхового відшкодування та згідно узгодженого з позивачем розміру страхового відшкодування відповідно до вимогам п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі підписаного з позивачкою Акту, страховою компанією здійснено виплату узгодженого розміру страхового відшкодування у розмірі 50300,00 грн. 
Станом на момент виплати страховою компанією узгодженого з ОСОБА_1 страхового відшкодування, позивачці було відома загальна сума віднолювального ремонту, оскільки акт приймання-передачі наданих послуг №MRD-2114-2329258 був складений 06.07.2025.
Стороною позивача не доведено, що сума страхового відшкодування була зменшена на суму фізичного зносу, відповідних доказів до матеріалів справи не долучено. 
Відтак в межах ліміту страхування сума завданих збитків підлягала виплаті страховою компанією, а тому пред`явлення позивачем вимог на ці ж складові до відповідача, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки не перевищує ліміту відповідальності страховика.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
А згідно з нормами ч. ч. 1 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках,коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена,а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Також як роз`яснено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що доводи позивача та надані нею докази не доводять підставності позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми завданої матеріальної шкоди.
Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та81 ЦПК України.
Позивач в обґрунтування моральної шкоди в позовній заяві зазначила, що вона перенесла душевні переживання у зв`язку з пошкодженням майна. Через дії відповідача змушена була вживати заходів для реорганізації свого життя, оскільки автомобіль також використовувався позивачкою для ведення підприємницької діяльності. ДТП спричинило для позивачки сильний переляк, стрес та переживання, певну боязнь керування автомобілем. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).
Враховуючи доводи позивача, суд бере до уваги, що внаслідок пошкодження транспортних засобу вона була позбавлена можливості користуватись ним та здійснювати відновлювальний ремонт. Позивачка є фізичною особою- підприємцем, основним видом діяльності зазначено: роздрібна торгівля, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Вина відповідача в заподіяні моральної шкоди позивачу повністю підтверджується матеріалами справи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Між тим розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 20 000 грн., на думку суду достатніми доказами не обґрунтований.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що дана позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача підлягає стягненню 10 000 грн. моральної шкоди на користь позивача.
З огляду на вказане, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення.
Щодо судових витрат відповідачки на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
За правилами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Так, на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу останнім до позову долучено: договір про надання правової допомоги № 22А/2025 від 11.08.2025, ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Відповідно до вищевказаного договору вартість правової допомоги складає 15 000,00грн. 
У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 виснувано, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, у цій постанові Верховний Суд висловив правову позицію з питання, що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за наслідками розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи лише має бути сплачено.
Таким чином стороною позивача підтверджено надання правової допомоги у розмірі 15000,00грн. та такий розмір сду вважає співмірним враховуючи характер правовідносин у даній справі.
Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 141, 142, 178, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
позовні вимоги ОСОБА_1 ,- задоволити частково.
Стягнути із ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1  завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч гривен 00 коп.) грн.
Стягнути ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 255,68 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3166,50грн.
В інші частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_1 
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 , АДРЕСА_2 
Третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», ЄДРПОУ 35417298, вул. Саксаганського, буд. 96, м. Київ.
По вний текст рішення складено 23.01.2026 року.

Суддя	Н.  Б.  Добош