ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3677/26 Справа № 216/1410/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - ГАЙТКО Л.А. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Кривий Ріг
справа № 216/1410/16-ц 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач  ОСОБА_1 
відповідачі Виконавчий комітет Центрально - Міської районної у місті ради, ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Гайдаш Євгеній Владиленович, на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2025 року, яке ухвалено суддею Гайтко Л.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Центрально - Міської районної у місті ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності. Ухвалою суду від 17 серпня 2017 року до участі у даній справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_2 , яка є донькою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що в серпні 2000 року після знайомства з ОСОБА_3 , вони вирішили створити сім`ю, та стали мешкати разом як подружжя, з того часу між ними утворився спільний бюджет, вони стали вести сумісне господарство, у них з`явилися як права, так і обов`язки по відношенню один до одного: разом приймали рішення про проведення щорічної відпустки, витрати коштів на придбання товарів, послуг та інших загально відомих благ, які пов`язуються із життям людей.
Позивач зазначає, що перші роки спільного життя вони з ОСОБА_3 мешкали у квартирі його батьків за адресою: АДРЕСА_1 , однак в 2002 році вони переїхали на орендовану квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де і мешкали приблизно до 2005 року.
Також позивач вказує, що у 2005 році вони з ОСОБА_3 знову переїхали та стали проживали за адресою: АДРЕСА_3 .
У 2010 році, за спільні кошти, вони придбали квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , в якій були зареєстровані позивач і ОСОБА_3 . Право власності за спільним рішенням було зареєстровано за ОСОБА_3 .
Також позивач зазначає, що 04 червня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено Договір міни квартири на квартиру, цей договір був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу в Дніпропетровській області Пахомовою Н.І. та зареєстровано в реєстрі за №1904.
Згідно зазначеного договору міни ОСОБА_3 обмінює належну йому квартиру, розташовану на другому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , на належну ОСОБА_4 двокімнатну квартиру, розташовану на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .
Позивач посилалась на те, що вони з ОСОБА_3 спільно облаштовували зазначену квартиру, за спільні кошти придбавали необхідні будівельні матеріали, меблі та предмети домашнього вжитку. Спільним коштом та зусиллями проводили ремонт перед заселенням та поточні ремонти.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, актовий запис №1015. 
Позивач посилалась на те, що поховання ОСОБА_3 було здійснено фактично за її рахунок, з урахування християнських звичаїв та традицій. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, включно і на двокімнатну квартиру, розташовану на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .
У визначений законодавством строк позивач, відповідно до ч. 1 ст. 1297, ч. 1 ст. 1298 ЦК України звернулася до Першої Криворізької державної нотаріальної контори за видачею їй свідоцтва про право на спадщину, але державним нотаріусом позивачу було видано постанову від 01 березня 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки не встановлений факт проживання однією сім`єю з померлим не менше п`яти років до моменту відкриття спадщини та не визнано право власності в спільному майні подружжя.
У зв`язку з наведеним вище позивач просила суд встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 2000 року по день його смерті однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Визнати, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить двокімнатна квартира, розташована на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, житловою площею 28,30 кв.м., загальною площею - 44,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .
Визнати що, частки в двокімнатній квартирі, розташованій на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, житловою площею 28,30 кв.м., загальною площею 44,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , рівні по 1/2 частині кожного.
Визнати за ОСОБА_1 , право власності 1/2 частину двокімнатної квартири, розташованої на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, житловою площею 28,30 кв.м., загальною площею 44,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2025 року позов задоволено частково, встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 01 січня 2004 року по день його смерті однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Визнано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить двокімнатна квартира, розташована на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, житловою площею 28,30 кв. м, загальною площею 44,0 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 .
Визнано, що частки в двокімнатній квартирі, розташованій на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, житловою площею 28,30 кв. м, загальною площею 44,0 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , рівні по 1 / 2 частині кожного.
Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1 / 2 частини двокімнатної квартири, розташованої на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, житловою площею 28,30 кв. м, загальною площею 44,0 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 . 
В решті в задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Гайдаш Є.В., ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по відмову в задоволенні позовних вимог позивачки.
Апеляційна скарга мотивована тим, що покази свідків та долучені спільні фотографії не можуть бути підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Факт фотографування сторін разом не є доказом їх спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки. Надані суду фотографії та саме по собі знаходження позивача та ОСОБА_3 у певній обстановці не презюмує їх проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства або наявності спільного бюджету, побуту, тобто вказані докази не можуть бути визначальними у вирішенні даного питання. Дослідженні в суді письмові докази, у сукупності з показами свідків, підтверджують лише факт дружніх, інтимних стосунків між позивачкою та батьком апелянта.
Відповідач вважає, що показами свідків, які допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції, не підтверджено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу саме у період з 2004 року по день смерті ОСОБА_3 , оскільки підтверджений ними саме факт проживання в одній квартирі сторін без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. 
Позивачем до справи не надано жодного документального підтвердження того, що остання разом з ОСОБА_3 придбавали спільні речі, меблі, одяг. У позивача відсутні будь які документи на квартиру, чеки на оплату комунальних послуг, що сплачувались ОСОБА_3 .
Також апелянт посилається на те, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири, що розташована по АДРЕСА_6 , яка в подальшому була помінена на спірну квартру, ОСОБА_3 засвідчив, що він на момент укладення вказаного договору не перебуває ні у фактичному, ні у юридично зареєстрованому шлюбі, майно придбано за особисті кошти.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Штефана Д.Ю., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено наступні фактичні обставини по справі.
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 08 травня 1997 року розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , про що вчинено актовий запис № 908.
Згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , місце проживання ОСОБА_1 : з 29 грудня 2010 року зареєстровано у АДРЕСА_7 , з 18 березня 2013 року у АДРЕСА_4 , з 11 червня 2014 року у АДРЕСА_5 , з 29 вересня 2015 року у АДРЕСА_8 .
Згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , місце проживання ОСОБА_3 : з 18 березня 2013 року зареєстровано у АДРЕСА_4 , з 11 червня 2014 року у АДРЕСА_5 .
Згідно Акту про спільне проживання від 09 червня 2025 року громадяни ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засвідчили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мешкали однією сім`єю як чоловік та дружина з 30 серпня 2000 року по жовтень 2002 року у квартирі АДРЕСА_9 , а у період з лютого 2011 року по червень 2014 року мешкали у квартирі АДРЕСА_10 . Даний акт засвідчений посадовою особою комунального підприємства «Сіті-Сервіс КР».
Згідно Акту про спільне проживання від 09 червня 2025 року громадяни ОСОБА_8 , ОСОБА_9 засвідчили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мешкали однією сім`єю як чоловік та дружина з червня 2014 року до дня смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_5 . Даний акт засвідчений посадовою особою комунального підприємства «Сіті-Сервіс КР».
Згідно Акту про спільне проживання від 10 червня 2025 року громадяни ОСОБА_10 , ОСОБА_11 засвідчили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мешкали однією сім`єю як чоловік та дружина у період з жовтня 2002 року по жовтень 2007 року за адресою АДРЕСА_2 . Даний акт засвідчений головою правління ОСББ «Свято - Миколаївська, 15».
Згідно Акту про спільне проживання від 10 червня 2025 року громадяни ОСОБА_12 , ОСОБА_13 засвідчили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мешкали однією сім`єю як чоловік та дружина у період з осені 2007 року по лютий 2011 року за адресою АДРЕСА_11 . Даний акт засвідчений головою правління ОСББ «Лермонтова 29 КР».
11 лютого 2010 року між ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , як продавцями, та ОСОБА_3 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. та зареєстровано в реєстрі за № 724, згідно п. 1 якого ОСОБА_3 придбано трикімнатну квартиру, загальною площею 61,64 кв.м за адресою АДРЕСА_4 . У п. 5 вказаного договору ОСОБА_3 , як покупець засвідчив, що він на момент купівлі вказаної квартири не перебуває ні у фактичному, ні у юридично-зареєстрованому шлюбі. 
04 чеврня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено Договір міни квартири на квартиру, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу в Дніпропетровській області Пахомовою Н.І. та зареєстровано в реєстрі за №1904.Згідно зазначеного договору міни ОСОБА_3 обмінює належну йому квартиру, розташовану на другому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , на належну ОСОБА_4 двокімнатну квартиру, розташовану на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (том 1 а.с. 36).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно.
03 жовтня 2015 року Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу за № 500-2015 після смерті ОСОБА_3 .
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Першої Криворізької державної нотаріальної контори за видачею їй свідоцтва про право на спадщину, однак державним нотаріусом позивачу було видано постанову від 01 березня 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки не встановлений факт проживання однією сім`єю з померлим не менше п`яти років до моменту відкриття спадщини та не визнано право власності на 1 /2 частку квартири в спільному майні подружжя за адресою: АДРЕСА_5 .
08 жовтня 2015 року до Першої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулась дочка померлого ОСОБА_3 – ОСОБА_2 .
На підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_3 у період з 2000 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивачем надано фото спільного відпочинку, спільних подорожей з ОСОБА_3 , а також фото спільних святкувань родинних подій та свят з родичами, проведений спільно час з один з одним та з онуками (знаходяться в матеріалах справи).
В матеріалах справи знаходяться копія банківської квитанції від 14 серпня 2014 року на суму 2 622,13 грн та копія заяви про відправлення коштів через систему міжнародних грошових переказів «WesternUnion» ОСОБА_3 своїй дочці, про що було відомо позивачу ОСОБА_1 та за її поясненнями вона підтримувала надання матеріальної допомоги доньці свого цивільного чоловіка. 
Крім того, позивачем до позовної заяви долучено копію трудової книжки ОСОБА_3 , яка містить записи про трудову діяльність останнього.
В матеріалах справи також знаходиться копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно, сформована 07 квітня 2023 року, згідно якої вбачається, що 27 червня 2012 року позивачем ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири у м. Донецьк.
На підтвердження участі позивача у процесі лікування та медичного догляду ОСОБА_3 у період з червеня 2005 року по серпень 2015 року позивачем по справі надано копії медичних документів ОСОБА_3 : результат МРТ від 06 червня 2005 року, виписку-епікризу з Криворізької міської клінічної лікарні №2 від 17 липня 2005 року, виписку-епікризу з Криворізької районної лікарні від 18 липня 2006 року, направлення на МСЕК від 29 червня 2007 року, виписку з історії хвороби від 28 вересня 2009 року, медичну виписку з неврологічного відділення Криворізької міської лікарні від 14 червня 2013 року, медичні рецепти та чеки з аптечних закладів за 2015 рік.
Крім того, позивачем надано докази її участі у витратах на організацію поховання та замовлення пам`ятника померлого ОСОБА_3 : замовлення № 003270 на суму 4 110 грн, договір-замовлення на організацію та проведення поховання, в якому замовником зазначено саме ОСОБА_1 .
Також в матеріалах справи знаходиться довідка від 12 серпня 2017 року, видана Криворізькою північною об`єднаною ДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області про виплачену заробітну плату ОСОБА_1 за період з січня 2003 року по серпень 2015 року, згідно якої заробітна плата ОСОБА_1 за 2003 року склала всього - 11 764,98 грн, за 2004 року склала всього - 24 957,92 грн, за 2008 року склала всього - 33 181,99 грн, за 2007 року склала всього 29 374,86 грн, за 2008 року склала всього 37 201,36 грн, за 2009 рік склала всього - 37 908,74 грн, за 2010 рік склала всього - 41 019,14 грн, за 2011 року склала всього - 41 731,04 грн, за 2012 рік склала всього 50 557,99 грн, за 2013 року склала всього 50 201,65 грн, за 2014 року склала всього 46 620,94 грн, за 8 місяців 2018 року склала всього 34 854,31 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги позивачки, суд першої інстанції виходив з доведеності факту спільного проживання позивача з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по день смерті останнього, як показами свідків, так і письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема, медичними документами, фотокартками спільного дозвілля, документами, що свідчать про участь позивача в похованні ОСОБА_3 . Судом також встановлено, що спірне нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира, розташована на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, житловою площею 28,30 кв. м, загальною площею 44,0 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 набуто позивачем та ОСОБА_3 в період спільного проживання без реєстрації шлюбу. З урахуванням наведеного, вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю і підлягає поділу.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони підтверджуються дослідженими судом доказами та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до частини першої статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Таким чином, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них майнових прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловіку, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю.
Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).
Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.
До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак, не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19)).
Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16 (провадження № 61-21748св18).
Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 зазначала, що з ОСОБА_3 вони познайомились в серпні 2000 року, вирішили створити сім`ю та почали спільно проживати.
З матеріалів справи слідує, що місце проживання ОСОБА_1 , починаючи з 18 березня 2013 року було зареєстровано у АДРЕСА_4 , з 11 червня 2014 року у АДРЕСА_5 , з 29 вересня 2015 року у АДРЕСА_8 .
Місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано з 18 березня 2013 року у АДРЕСА_4 , з 11 червня 2014 року у АДРЕСА_5 .
Тобто позивач по справі була зареєстрована в квартирах, що належали ОСОБА_3 , що свідчить позивачка та ОСОБА_3 вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного та мешкали разом.
Також, відповідно до Акту про спільне проживання від 09 червня 2025 року, громадяни ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засвідчили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мешкали однією сім`єю як чоловік та дружина з 30 серпня 2000 року по жовтень 2002 року у квартирі АДРЕСА_9 , а у період з лютого 2011 року по червень 2014 року мешкали у квартирі АДРЕСА_10 . Даний акт засвідчений посадовою особою комунального підприємства «Сіті-Сервіс КР».
Згідно Акту про спільне проживання від 09 червня 2025 року громадяни ОСОБА_8 , ОСОБА_9 засвідчили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мешкали однією сім`єю як чоловік та дружина з червня 2014 року до дня смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_5 . Даний акт засвідчений посадовою особою комунального підприємства «Сіті-Сервіс КР».
Згідно Акту про спільне проживання від 10 червня 2025 року громадяни ОСОБА_10 , ОСОБА_11 засвідчили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мешкали однією сім`єю як чоловік та дружина у період з жовтня 2002 року по жовтень 2007 року за адресою АДРЕСА_2 . Даний акт засвідчений головою правління ОСББ «Свято - Миколаївська, 15».
Згідно Акту про спільне проживання від 10 червня 2025 року громадяни ОСОБА_12 , ОСОБА_13 засвідчили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мешкали однією сім`єю як чоловік та дружина у період з осені 2007 року по лютий 2011 року за адресою АДРЕСА_11 . Даний акт засвідчений головою правління ОСББ «Лермонтова 29 КР».
11 лютого 2010 року між ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , як продавцями, та ОСОБА_3 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. та зареєстровано в реєстрі за № 724, згідно п. 1 якого ОСОБА_3 придбано трикімнатну квартиру, загальною площею 61,64 кв.м за адресою АДРЕСА_4 . У п. 5 вказаного договору ОСОБА_3 , як покупець засвідчив, що він на момент купівлі вказаної квартири не перебуває ні у фактичному, ні у юридично-зареєстрованому шлюбі. 
04 чеврня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено Договір міни квартири на квартиру, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу в Дніпропетровській області Пахомовою Н.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1904.Згідно зазначеного договору міни ОСОБА_3 обмінює належну йому квартиру, розташовану на другому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , на належну ОСОБА_4 двокімнатну квартиру, розташовану на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири, що розташована по АДРЕСА_6 , яка в подальшому була обмінена на спірну квартру, ОСОБА_3 засвідчив, що він на момент укладення вказаного договору не перебуває ні у фактичному, ні у юридично зареєстрованому шлюбі, майно придбано за особисті кошти не свідчить про те, що позивачка та ОСОБА_3 не проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, оскільки лише одне таке зазначення в договорі, за наявності належних та допустимих письмових доказів у справі та пояснень свідків, не спростовує факту проживання позивачки та ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом для захисту своїх прав.
Так, матеріалами справи встановлено та поясненнями свідків підтверджено, що позивач ОСОБА_1 з ОСОБА_3 разом проживали як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та взаємні права та обов`язки. 
Факт спільного проживання підтверджено: копіями паспортів позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в яких зазначено місце реєстрації останніх за однією адресою, копіями актів про спільне проживання від 09 червня 2025 року та від 10 червгня 2025 року, фото спільного відпочинку, спільних подорожей позивачки з ОСОБА_3 , а також фото спільних святкувань родинних подій та свят з родичами, проведений спільно час з один з одним та з онуками, поясненнями позивача ОСОБА_1 , яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка та поясненнями свідка ОСОБА_6 , які підтвердили їх спільне проживання як чоловіка і жінки з серпня 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - день смерті ОСОБА_3 за адресами ум. Кривий Ріг: АДРЕСА_12 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_13 . 
При цьому, допитана у судовому засіданні в якості свідка відповідач ОСОБА_2 підтвердила, що її батько ОСОБА_3 та ОСОБА_1 певний час жили разом.
Також слід зауважити, що жоден свідок, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідачів, не заперечували того факту, що до моменту смерті ОСОБА_3 , останній та позивачки поводили себе як рідні люди, як чоловік та дружина, були разом до останьої хвилини ОСОБА_3 .
Крім того, наявність між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 взаємних прав та обов`язків, які притаманні саме подружжю вбачається із медичних документів ОСОБА_3 , які знаходяться у позивача у справі, а саме: результату МРТ від 06 червня 2005 року, виписки-епікризу з Криворізької міської клінічної лікарні №2 від 17 липня 2005 року, виписки-епікризу з Криворізької районної лікарні від 18 липня 2006 року, направлення на МСЕК від 29 червня 2007 року, виписки з історії хвороби від 28 вересня 2009 року, медичної виписки з неврологічного відділення Криворізької міської лікарні від 14 червня 2013 року, медичних рецептів та чеків з аптечних закладів за 2015 рік, що на переконання колегії суддів підтверджують безпосередню участь позивача ОСОБА_1 у процесі лікування та медичного догляду ОСОБА_3 у період червень 2005 року по серпень 2015 року, а також на цей факт вказують докази участі позивача ОСОБА_1 у витратах на організацію поховання та замовлення пам`ятника померлого ОСОБА_3 .
Наявність спільного бюджету вбачається із досліджених судом першої інстанції довідок про отримані доходи позивача ОСОБА_1 , а також копії трудової книжки ОСОБА_3 , що свідчить про те, що позивачка та ОСОБА_3 працювали, отримували заробітну плату за час спільного проживання, також наявність спільного бюджету свідчить те, що позивачу ОСОБА_1 було відомо про надання ОСОБА_3 матеріальної допомоги доньці.
З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині встановлення факту спільного проживання позивачки та ОСОБА_3 , визнання майна спільною сумісною власністю та його поділу, оскільки зібрані по справі докази в їх сукупності підтверджують те, що починаючи з 2000 року по 31 серня 2015 року вони проживали в квартирі ОСОБА_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільні витрати. 
Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім`ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу, тому судом першої інстанції вірно встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 01 січня 2004 року по день його смерті однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Презумпція спільності права власності в силу положень статті 74 СК України поширюється й на майно, придбане в період проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Якщо майно придбане подружжям під час шлюбу чи жінкою та чоловіком у період проживання однією сім`єю, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Отже, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя чи ту особу, яка заперечує проти належності майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя чи осіб, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 359/9533/18 (провадження № 61-11772св23).
Як вбачається із матеріалів справи, 11 лютого 2010 року між ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , як продавцями та ОСОБА_3 , як покупцем було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. та зареєстровано в реєстрі за № 724, згідно п. 1 якого ОСОБА_3 придбано трикімнатну квартиру, загальною площею 61,64 кв.м за адресою АДРЕСА_4 .
У п. 3 даного договору вказано, що вартість даної квартири за взаємною згодою сторін складає 46 321 грн.
Як підтверджується довідкою від 12 серпня 2017 року, виданою Криворізькою північною об`єднаною ДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області про виплачену заробітну плату ОСОБА_1 за період з січня 2003 року по серпень 2015 року, заробітна плата ОСОБА_1 , зокрема, за 2009 року склала всього – 37 908,74 грн, за 2010 року склала всього - 41 019,14 грн, а відтак у позивача у 2009-2010 рр. був достатній дохід для участі у придбанні вказаної квартири разом з цивільним чоловіком ОСОБА_3 за спільні кошти подружжя.
Також, як вбачається з копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно, 27 червня 2012 року позивачем ОСОБА_1 було продано двокімнатну квартиру у м. Донецьк на підставі договору купівлі-продажу квартири, а відтак позивач мала матеріальну можливість повернути, за її свідченнями, позичену суму коштів на купівлю вказаної квартири.
04 червня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено Договір міни квартири на квартиру, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу в Дніпропетровській області Пахомовою Н.І. та зареєстровано в реєстрі за №1904.Згідно зазначеного договору міни ОСОБА_3 обмінює належну йому квартиру, розташовану на другому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , на належну ОСОБА_4 двокімнатну квартиру, розташовану на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .
Наведене свідчить про те, що ОСОБА_3 уклав договір міни трьохкімнатної квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_4 , яку було придбано 11 лютого 2010 року в період спільного проживання позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_16 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу за спільні кошти їх обох.
Отже, в результаті укладення вказаного договору міни квартири на квартиру ОСОБА_3 та ОСОБА_1 набули право спільної сумісної власності на двокімнатну квартиру, розташовану на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .
Відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджують, що спірне нерухоме майно було придбане за особисті кошти ОСОБА_17 , не в інтересах сім`ї.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Враховуючи, що відповідно до положень СК України частки майна подружжя є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, всуд першої інстанції обгрунтовано впорядку поділу майна визнав за кожним із подружжя право власності на 1/2 частину спірного майна.
Доводи апеляційної скарги по суті позовних вимог не впливають на правильність висновків суду першої інстанції. Крім того, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Гайдаш Євгеній Владиленович,залишити без задоволення.
Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 12 лютого 2026 року. 

Головуючий:

Судді: