ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 127/7151/24
провадження № 51-4697 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого   ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргузахисника ОСОБА_6 на вирок Вінницького апеляційного суду від 01 вересня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12023020020000188, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м. Вінниця, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.
Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2024 року ОСОБА_7 засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців; за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7  остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без конфіскації майна.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Згідно ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк покарання попереднє ув`язнення з 30.01.2024 по 08.02.2024, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді застави залишено без змін.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.
Вироком Вінницькогоапеляційного судувід 01 вересня 2025 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено в цій частині новий вирок, яким призначено ОСОБА_7 покарання: за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 роківз конфіскацією всього належного йому майна.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня затримання на виконання вироку суду апеляційної інстанції.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також подальший збут психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, переслідуючи корисливі мотиви та мету незаконного збагачення за рахунок протиправної діяльності у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, у невстановленому органом досудового розслідування місці, дату та час, але не пізніше 24.09.2023, незаконно придбав психотропну речовину - амфетамін, обіг якого обмежено, який залишив зберігати за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з метою подальшого збуту. В цей же день, близько 12 год 20 хв., під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, ОСОБА_7 за місцем свого проживання за вказаною адресою незаконно збув ОСОБА_9 (особі з вигаданими даними, зміненими на підставі ст. ст. 7, 15 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві») за 350 грн фольговий згорток з речовиною, в якій знаходилася психотропна речовина - амфетамін, масою 0,0951 г, обіг якого обмежено.
Крім того, ОСОБА_7 , попередньо вчинивши кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 307 КК України, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також подальший збут особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин, діючи умисно, переслідуючи корисливі мотиви, у невстановленому органом досудового розслідування місці, дату та час, але не пізніше 29.01.2024, незаконно придбав психотропну речовину - амфетамін, а також особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, які залишив зберігати за місцем свого проживання за вказаною вище адресою, з метою подальшого збуту. 30.01.2024, близько 00 год 20 хв., під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, за місцем свого проживання за даною адресою незаконно збув ОСОБА_9 (особі з вигаданими даними, зміненими на підставі ст. ст. 7, 15 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві») за грошові кошти в сумі 600 грн, що були перераховані останнім на його банківську картку, згорток із вмістом речовини рослинного походження, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - канабісом, масою у перерахунку на висушену речовину 0,10 г та згорток з порошкоподібною речовиною, в якій знаходилась психотропна речовина - амфетамін, масою
0,3498 г, обіг якого обмежено.
Також ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин, діючи умисно, переслідуючи корисливі мотиви, у невстановленому органом досудового розслідування місці, дату та час, але не пізніше 30.01.2024, незаконно придбав психотропну речовину та особливо небезпечні наркотичні засоби, які залишив зберігати за місцем свого проживання за вказаною адресою, з метою подальшого збуту. В цей же день під час проведення на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду від 26.01.2024 обшуку домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 та його особистого обшуку виявлено та вилучено: два фольгових згортки із порошкоподібною речовиною, в яких виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, масою 0,1084 г та 0,0678 г; фольговий згорток із вмістом речовини рослинного походження, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, масою у перерахунку на висушену речовину 0,102 г, які ОСОБА_7 , перебуваючи у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, незаконно зберігав з метою подальшого збуту. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить вирок апеляційного суду змінити, та з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання, - щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, а також молодого віку, відсутності судимостей, соціальної адаптації ОСОБА_7 , який офіційно працевлаштувався, добровільно пройшов курс лікування від наркозалежності, що вказує на можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, призначити покарання: за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 5 років, без конфіскації майна та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без конфіскації майна. Відповідно до положень ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
Крім цього, обґрунтовуючи свої доводи захисник стверджує, що у рішенні апеляційного суду не наведено достатніх підстав для висновку про наявність ризиків повторного вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, не досліджено належним чином, чи усвідомив обвинувачений тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, та чи змінилася його поведінка після цього. 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисникОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 касаційну скаргу підтримали. 
Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просила вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Зі змісту скарги захисника вбачається, що він порушує питання про недотримання апеляційним судом визначених законом вимог, які стосуються призначення покарання і порядку його відбування та пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Статтями 50і 65 ККУкраїни передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Відповідно до положень статей 370, 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. 
Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався, про що свідчить нижченаведене.
Так, у своїй апеляційній скарзі прокурор стверджував, що призначення судом покарання із застосуванням ст. 69 КК України та подальше звільнення ОСОБА_7 від його відбування з випробуванням не можна вважати справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, тому просив призначити покарання у виді позбавлення волі без застосування положень статей 69, 75 цього Кодексу. 
Апеляційний суд погодився із зазначеними доводами, скасував вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, який, застосовуючи при призначенні покарання за ч. 2 ст. 307 КК України положення ст. 69 цього Кодексу, вказав на наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а саме щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення. 
Зокрема, вказаний суд визнав обґрунтованими доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення щодо відсутності пом`якшуючої покарання обставини - активне сприяння розкриттю злочину, яка передбачає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів по справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом, тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 674/1608/17).
При цьому в обгрунтування зазначив, що під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено жодних даних, які б свідчили, що обвинувачений активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, які ставляться йому у провину, а добросовісна поведінка ОСОБА_7 під час проведення досудового розслідування та судового розгляду не може вважатись активним сприянням розкриттю злочину, оскільки підтвердження обвинуваченим фактичних обставин кримінальних правопорушень, які були відомі органу досудового розслідування, не є активним сприянням у розкритті кримінального правопорушення, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність лише щирого каяття, як обставини, що пом`якшує покарання, та відповідно вказав про помилковість висновку місцевого суду про можливість застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 2
ст. 307 вказаного Кодексу, та про відсутність підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням згідно приписів ст. 75 цього Кодексу, що є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку в цій частині.
Крім цього, судом зазначено, що місцевим судом не враховано особу винного ОСОБА_7 , який хоча і є раніше не судимою особою, однак вчинив декілька епізодів злочинної діяльності у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, один з яких є тяжким.
Також звернено увагу на факт вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому діянь в умовах воєнного стану, який введений на території України, а отже його дії несуть підвищений ступінь суспільної небезпеки, оскільки здійснені в умовах тяжких обставин, у яких опинилося суспільство.
Таким чином? з урахуванням наведеного, відсутності у ОСОБА_7 судимостей, не перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, здійснення догляду за батьком - ОСОБА_10 , який являється інвалідом першої групи, добровільного проходження курсу лікування від наркотичної залежності в КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР», позитивної характеристики за місцем проживання і працевлаштування, наявності пом`якшуючої покарання обставини у виді щирого каяття, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2. ст. 307 КК України, на строк 6 років з конфіскацією всього належного йому майна.
Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, відсутність підстав для застосування положень ст. 69 КК України, зумовлює неможливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, яке допускається лише за наявності визначених законом умов, зокрема, коли призначене покарання не перевищує
5 років позбавлення волі, що у даному випадку виключається.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, обґрунтовано призначив ОСОБА_7 згідно приписів ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного йому майна, яке відповідає вимогам статей 50, 65 цього Кодексу, та є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Отже, касаційним судом не встановлено підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість.
Вирок суду апеляційної інстанції достатньо вмотивований та відповідає вимогам статей 370, 420 України.
Оскільки призначене покарання відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого, тому вирок апеляційного суду слід залишити без зміни, а касаційну скаргузахисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Вінницького апеляційного суду від 01 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6  - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2  ОСОБА_3