МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 березня 2026 р.  	№ 400/89/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , , 	
до відповідача	Державної служби України з безпеки на транспорті, , 	
про	визнання протиправною та скасування постанови від 23.12.2025 № ОПШ 048438,	

ВСТАНОВИВ:

05 січня 2026 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Управління державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови від 23.12.2025 № ОПШ 048438 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН
В обґрунтування позовних вимоги позивач зазначив, що 26.11.2025 під час проведення рейдової перевірки посадовими особами відповідача здійснено зупинку та перевірку вантажного автомобіля ГАЗ 3309, який належить на праві права приватної власності позивачу, під керуванням ОСОБА_2 . За результатами перевірки було складено Акт, на підставі якого 23.12.2025 було винесено постанову від 23.12.2025 № ОПШ 048438 про застосування до позивача адміністративно-господарського стягнення у вигляді штрафу на суму 17000,00 грн відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 закону України «Про автомобільний транспорт». На думку позивача, ця постанова є протиправною, оскільки він не був належним чином повідомленим про час і місце розгляду відповідної справи. Так, розгляд справи був призначений на 23.12.2025, а повідомлення про час і місце розгляду справи було надіслано йому 20.12.2025 та отримано ним 26.12.2025. Крім цього, позивач наголосив на тому, що на водія не поширювалась вимога щодо обов`язкової наявності у нього товарно-транспортної накладної, тому що він не мав статусу суб`єкта господарювання, а перевезення вантажу здійснював на транспортному засобі, який перебував у нього на зберіганні, вантаж придбаний за власні кошти (надав чек про придбання піску від 26.11.2025 № 02170002) та для його власних потреб. Будь-яких доказів перевезення вантажу на договірних умовах (комерційних цілях) суб`єктом владних повноважень при винесені спірної постанови не було надано.
У відзиві на позовну заяву від 30.01.2026 відповідач заперечив проти позову і просив відмовити в його задоволенні повністю. Відзив умотивовано тим, що:
під час здійснення рейдової перевірки у позивача була відсутня товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, що знайшло своє відображення в акті від 26.11.2025 № 039244, від підписання якого водій відмовився;
відповідач надіслав рекомендованим листом з повідомленням за місцезнаходженням позивача лист, в якому було зазначено про дату, час і місце розгляду відповідної справи, що є належним виконанням ним обов`язку з інформування позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт; водночас чинне законодавство передбачає можливість розгляду справи в разі неявки суб`єкта господарювання і без його участі; відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу;
стаття 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не розмежовує, які саме повинні бути перевезення вантажу, зокрема, на договірних умовах чи для власних потреб; у спірному випадку виконувались внутрішні перевезення вантажу, а отже водій зобов`язаний був мати товарно-транспортну накладну, але вона у нього була відсутня;
відсутність у позивача статусу суб`єкта господарювання на момент перевірки не звільняє його від відповідальності, бо під час перевірки було встановлено здійснення ним вантажних перевезень без обов`язкових документів, а частина перша статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачає застосування адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт саме до автомобільних перевізників, до яких за визначенням статті 1 вищезазначеного Закону належить і позивач.
13.02.2026 позивач подав відповідь на відзив, у якій підтримав свої позовні вимоги. У ній він наголосив на тому, що посадовими особами відповідача не правильно було визначено саме власника транспортного засобу, а не водія, який здійснював перевезення. До матеріалів справи не долучено будь-яких доказів, які б свідчили про здійснення позивачем перевезення вантажу саме як перевізником.
Відповідач правом на подання заперечень не скористався.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ, ЗАЯВИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
07.01.2026 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надав позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали для подання до суду:
позовної заяви, оформленої відповідно до статей 160, 161 КАС України з урахуванням оцінки суду, наведеної у мотивувальній частині цієї ухвали (зазначення належного відповідача);
документа, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 1331,20 грн або документів, які підтверджують підстави його звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Позивач подав до суду 08.01.2026 квитанцію до платіжної інструкції від 08.01.2026 № 1.480384581.1 про сплату судового збору в розмірі 1700,00 грн, а 15.01.2026 – позовну заяву в новій редакції, в якій вірно зазначив найменування відповідача у справі, а саме: Державна служба України з безпеки на транспорті (далі – відповідач).
16.01.2026 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за матеріалами в електронній формі, а також про витребування у відповідача належним чином завірених матеріалів справи, за результатами розгляду якої було прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 23.12.2026 № ОПШ 048438.
До відзиву на позовну заяву від 30.01.2026 надав копії наявних у нього доказів, що стосуються спірних правовідносин.
У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС України, суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 18.04.2024 НОМЕР_1 позивач є власником транспортного засобу ГАЗ 3308, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
26.11.2025 посадова особа відповідача провела на автомобільній дорозі М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» 153 км контроль транспортного засобу засобом ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за результатами якого було складено Акт від 26.11.2025 № ОАР 039244 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, який водій транспортного засобу відмовився підписувати.
Відповідно до зазначено акта під час перевірки виявлено порушення, а саме: відсутність товарно-транспортної накладної. Натомість водієм було надано фіскальний чек від 26.11.2025 № 02170002 про придбання у ФОП ОСОБА_3 5 т піску вартістю 1500,00 гривні.
Листом від 11.12.2025 № 105132/34.2/24-25 відповідач повідомив позивача про розгляд справи про порушення законодавства у сфері автомобільного транспорту, яке відбудеться у приміщенні Управління державного нагляду (контролю) у Миколаївській області 23.12.2025.
Зазначений лист позивач отримав 26.12.2025, що підтверджується поштовою позначкою (форма «Д») до поштового відправлення № R068035661755.
23.12.2025 відповідач виніс постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ОПШ 048438 (далі – Постанова № ОПШ 048438).
Згідно з цією постановою позивачем допущено порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж транспортного засобу Газ держ. номер НОМЕР_2 (акт ОАР 039244 від 26.11.2025). Також постановлено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 гривень.
Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.
Відповідно до абзацу дванадцятого частини сьомої статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, вимоги до облаштування та технічного оснащення яких затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту.
Частиною п`ятою статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що розглядати справи про накладення адміністративного-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті. Постанова про застосування адміністративно-господарських штрафів є виконавчим документом.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України – Міністра розвитку громад та територій (далі – Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Отже, Державна служба України з безпеки на транспорті, як центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, має повноваження щодо здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, а його посадові особи розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників.
Згідно з пунктом 1 і додатком розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2021 № 1579-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» відділ державного нагляду (контролю) в Миколаївській області є структурними підрозділами апарату Державної служби України з безпеки на транспорті. Статусу юридичних осіб вони не мають.
Відповідно до пункту 1 і додатку 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.07.2025 № 647-р «Про реорганізацію територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» Відділ державного нагляду (контролю) в Миколаївській області реорганізовано шляхом перетворення в Управління державного нагляду (контролю) в Миколаївській області.
Таким чином, Управління державного нагляду (контролю) в Миколаївській не мало статусу юридичної особи, а його посадові особи були посадовими особами апарату Державної служби України з безпеки на транспорті.
З огляду на це суд прийшов до висновку, що посадові особи відповідача, зокрема, такого структурного підрозділу його апарату як Управління державного нагляду (контролю) в Миколаївській області, мали повноваження на розгляд справи про накладення адміністративного-господарських штрафів за порушення, зазначені у статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Згідно з частиною чотирнадцятою статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується (частина вісімнадцята статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт»).
Відповідно до пункту 16 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2025 № 141), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі – Порядок № 1567), матеріали, складені за результатами рейдової перевірки, формуються у справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт (далі – справа про порушення) та розглядаються керівником або заступником керівника територіального органу Укртрансбезпеки в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою автомобільного перевізника або його уповноваженої особи) протягом двох місяців з дня його виявлення.
Пунктом 17 Порядку № 1567 встановлено, що справа про порушення розглядається у присутності автомобільного перевізника або уповноваженої ним особи.
Про час і місце розгляду справи про порушення автомобільному перевізнику або його уповноваженій особі повідомляється не пізніше ніж за сім календарних днів до дня розгляду особисто під підпис чи шляхом надсилання повідомлення засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) або на адресу електронної пошти (за наявності) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративну процедуру».
У разі неявки автомобільного перевізника або його уповноваженої особи справа про порушення розглядається без їх участі.
Суд встановив, що листом від 11.12.2025 № 105132/34.2/24-25 відповідач повідомив позивача про розгляд справи про порушення законодавства у сфері автомобільного транспорту, яке відбудеться у приміщенні Управління державного нагляду (контролю) у Миколаївській області 23.12.2025.
Зазначений лист позивач отримав 26.12.2025, що підтверджується поштовою позначкою (форма «Д») до поштового відправлення № R068035661755.
Таким чином, у день розгляду справи про порушення (23.12.2025) відповідач не володів відомостями про належне повідомлення позивача про дату, час і місце її розгляду. 
У позовній заяві позивач стверджує, що відповідне повідомлення було надіслано йому поштою 20.12.2025. 
Будь-яких заперечень щодо цього твердження відповідач у відзиві на позовну заяву не навів.
Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному вебсайті АТ «УКРПОШТА» пріоритетні рекомендовані листи у межах області доставляються протягом 3 днів (https://www.ukrposhta.ua/ua/terminy-dostavka-lystiv-ta-poshtovykh-kartok).
Відтак у разі відправлення повідомлення про дату, час і місце розгляду справи 20.12.2025 позивач міг його отримати не раніше 23.12.2025, тобто у день її розгляду, що фізично унеможливлює його прибуття до відповідача у визначений час.
Однак, у матеріалах справи відсутні докази щодо того, якого саме дня відповідач надіслав позивачу (передав в установу поштового зв`язку) лист від 11.12.2025 № 105132/34.2/24-25.
Згідно з абзацом першим частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням вимог пункту 17 Порядку № 1567, оскільки відповідач надіслав позивачу повідомлення про дату, час і місце розгляду справи у строк, який унеможливлював завчасну його доставку до позивача, тобто до 22.12.2025.
Відтак відповідач не виконав обов`язок щодо повідомлення позивача про час і місце розгляду справу, а тому Постанова № ОПШ 048438 є протиправною.
Водночас суд врахував, що акт був складений 26.11.2025, а отже відповідач мав повноваження щодо розгляду вказаної справи до 26.01.2026. Проте, вона була призначена на 23.12.2025, тобто у найкоротший термін.
Наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 13.06.2018 у справі № 820/6755/16, від 20.06.2018 у справі № 809/1198/17, від 06.12.2022 у справі № 320/6496/20, від 14.12.2023 у справі № 280/1426/20, від 21.12.2023 у справі № 560/11763/22, від 06.06.2024 у справі № 340/1617/22, не є застосовними до спірних правовідносин, оскільки відповідач надіслав позивачу повідомлення про час і місце розгляду справи незавчасно, що свідчить про необізнаність позивача про час і місце розгляду справи з вини відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Абзацом першим частини першої статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступила його посадова чи службова особа.
Квитанцією до платіжної інструкції від 08.01.2026 № 1.480384581.1 підтверджується понесення позивачем судових витрат на сплату судового збору за подання цього адміністративного позову у розмірі 1700,00 гривні. 
Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за поданням до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який поданий фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, розмір судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено, що у 2026 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2026 року становить 3328,00 гривень.
Ціна даного позову майнового характеру складає 17000,00 грн, тобто позивачу необхідно сплатити судовий збір в сумі 1331,20 грн (?17000,00 х 1 % = ?170,00, що менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (?1331,20).
Тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Водночас надмірно сплачена позивачем сума судового збору 368,80 грн (?1700,00 - ??1331,20 = ?368,80) згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» може бути повернута йому за його клопотанням за ухвалою суду.
Керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління державного нагляду (контролю) у Миколаївській області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 23.12.2025 № ОПШ 048438.
3. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної служби України з безпеки на транспорті судовий збір у розмірі 1331 (Одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
7. Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 );
відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150; код ЄДРПОУ 39816845).
8. Повний текст рішення суду складений 17.03.2026.

Суддя В.Г.Ярощук