Справа № 646/12067/25 
№ провадження 2-др/646/17/26 

Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 року         м. Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі: головуючого - Демченко І.М., за участю секретаря Разєнкової Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бєлих Ярослава Євгеновича про ухвалення додаткового рішення

У С Т А Н О В И В :

13.03.2026 в системі «Електронний суд» представником позивача ОСОБА_1 – адвокатом Бєлих Я.Є. до суду подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі № 646/12067/25.
Заява обґрунтована тим, що 10 березня 2026 рокурішенням Основ`янського районного суду міста Харкова у справі № 646/12067/25, провадження № 2/646/314/2026 позов ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки грошові кошти в сумі 2000 доларів США та понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 937, 75 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Під час ухвалення судового рішення суд не вирішив питання про судові витрати, які були понесені позивачем при розгляді справи та складаються з витрат на правничу допомогу, про які було зазначено у позовній заяві. 
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог просить стягнути з відповідача понесені ОСОБА_1 витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог ту розмірі 14 517 грн.
За положеннями частини третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд заяви про ухвалення додатково рішення без його участі. 
Відповідач ОСОБА_2 у заяві по суті позовних вимог заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу, посилаючись на їх необґрунтованість та неспівмірність зі складністю справи, просив зменшити розмір цих витрат до розумних меж. 
Суд, з`ясувавши думку відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши, додані до заяви про ухвалення додаткового рішення документи, дійшов такого висновку.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з вимогами частин першої, другої, четвертої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідач у заяві по суті позовних вимог зазначив, що вважає визначений позивачем розмір витрат на правову допомогу надмірним, однак будь-якого обґрунтування неспівмірності не надано.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа № 280/2635/20).
Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у даній справі.
Крім того, суд приймає до уваги, що позивачем після ухвалення рішення у справі зменшено розмір понесених витрат на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
На підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на правову допомогу подано договір, предметом якого є представництво адвокатом Бєлих Я.Є. М. інтересів позивачки у справі про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики; розмір гонорару визначено п.4.1, яким визначено його фіксований розмірі у сумі 15 000, 00 грн. та який має бути сплачений протягом 30 банківських днів з дня виставлення рахунку-фактури. Рахунок- фактура № 1 складений 13.03.2026 на суму 15 000, 00 грн., отже має бути оплачений ОСОБА_1 не пізніше 13.04.2026.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі №686/28627/18 від 27.07.2022 витрати на професійну правову допомогу можуть відшкодовуватись незалежно від того, оплачені вони стороною до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування, чи будуть оплачені лише в майбутньому.
Приймаючи до уваги викладене, з огляду на предмет спору та заявлений представником позивача розмір витрат на послуги адвоката, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, а також відсутність доказів щодо неспівмірності розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що розмір заявлених витрат на відшкодування адвокатських послуг є співмірним із ціною позову та ступенем складності справи, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 14 517 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 142, 258-261 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бєлих Ярослава Євгеновича про ухвалення додаткового рішення – задовольнити.
Вимогу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бєлих Ярослава Євгеновича про стягнення витрат на правову допомогу – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 14 517 грн. 
Додаткове рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його складення.
Повний текст додаткового рішення складено 01.04.2026. 

Головуючий      І.М.Демченко