ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" квітня 2026 р. справа № 300/1078/26
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:
Адвокат Кайдан Д.-С.Т. в інтересах ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач), звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач), в якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №092850024866 від 07.01.2026 про відмову в призначенні/перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV період роботи з 24.03.1997 до 28.04.2024;
зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що на виконання судового рішення у справі №300/2245/25, Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 та прийняло рішення про відмову в призначенні/перерахунку пенсії №092850024866 від 07.01.2026, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу за вислугу років, згідно пункту 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Представник позивача вказує на те, що періоди страхового стажу ОСОБА_1 , зокрема період з 24.03.1997 органом пенсійного фонду протиправно не зарахований як страховий стаж, який надає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», незважаючи на те, що ОСОБА_1 і надалі працює вчителем фізичного виховання в Долинському ліцеї №4 Долинської міської ради Івано-Франківської області з встановленням кваліфікаційної категорії - вчитель вищої категорії та з присвоєнням звання старший вчитель. На підтвердження цього посилається на відомості трудової книжки серії НОМЕР_1 , Архівної довідки Долинської міської ради від 17.02.2025 №82/04-01/К-2, Архівної довідки Долинської міської ради від 17.02.2025 №83/04-01/К-2, Акту Головного управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області №0900-11-0-1/4447 перевірки документів для підтвердження даних про спеціальний стаж роботи, який надає право на призначення пенсії за вислугу років гр. ОСОБА_1 від 23.05.2024. Вказаними документами, за доводами представника позивача, підтверджується, що ОСОБА_1 працює на посаді вчителя фізичного виховання в Долинському ліцеї №4 Долинської міської ради Івано-Франківської області (з урахуванням змін в найменуванні закладу) з 01.09.1993 і по даний час.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області правом подання відзиву на позовну заяву не скористалося. Від останнього до суду не надходили заперечення проти позову. 
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
В даному випадку відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в розумінні пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України є суб`єктом владних повноважень, який не скористався своїм правом на подання відзиву на адміністративний позов та, як наслідок, суд кваліфікує це як визнання позову.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 з 28.04.2024 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-IV.
Позивач 25.02.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок пенсії, у якій визначив вид перерахунку «допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами. Виплата грошової допомоги у розмірі 10 пенсій».
Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області розглянуто згідно принципу екстериторіальності подану заяву та рішенням №092850024866 від 04.03.2025 ОСОБА_1 відмовлено у виплаті грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу за вислугу років, оскільки згідно наданих документів, періоди роботи позивача вчителем фізичного виховання з 15.08.1987 по 01.09.1992 не може бути віднесено до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки відсутня інформація про основне місце роботи.
Дане рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області позивач оскаржив у судовому порядку та рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.05.2025 у справі №300/2245/25, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2025, серед іншого, його визнано протиправним та скасовано. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-IV період роботи вчителем фізичного виховання з 15.08.1987 по 01.09.1992 в Белеївській восьмирічній школі згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.11.1987. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.02.2025 про призначення і виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-IV, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Частиною 4 статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
На виконання судового рішення у справі №300/2245/25, Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області повторно прийняло розглянуло заяву ОСОБА_1 та прийняло Рішення про відмову в призначенні/перерахунку пенсії №092850024866 від 07.01.2026, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу за вислугу років, згідно пункту 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У рішенні відповідачем вказано, що стаж, який дає право на пенсію за вислугу років, становить 8 років 7 місяців 9 днів (зв. ст. а.с. 20 – а.с. 21).
Згідно розрахунку стажу форми РС-право, загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 36 років 09 місяців 10 днів, з яких період з 15.08.1987 по 31.08.1992 та період з 02.09.1993 по 23.03.1997 зарахований до спеціального страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зв. ст. а.с. 22).
Вважаючи таке рішення відповідача про відмову у виплаті грошової допомоги на підставі пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протиправним, представник позивача звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент врегулювання спірних правовідносин.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ. 
Водночас, у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду регулюють Закони України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-ХІІ), від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
За змістом пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб – члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж визначено як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону №1058-IV).
Відповідно до підпункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 згаданого Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків – 35 років, для жінок – 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати такої допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Порядок №1191).
Відповідно до пункту 2 Порядку №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі – Перелік №909).
Пунктом 5 Порядку №1191 передбачено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-»ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків – 35 років, для жінок – 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Відповідно до пункту 7 Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
З аналізу наведених норм права вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу (35 років для чоловіків), вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-»ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування будь-якого іншого виду пенсії.
Також суд зазначає, що згідно з пунктом 1 Переліку №909 слідує, що до посад в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, відносяться: учителі, логопеди, військові загальноосвітні вчителі-логопеди, навчальні заклади, музичні і вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Відповідно до пункту 4 Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 за №963, до посад педагогічних працівників відносяться, зокрема, вчителі всіх спеціальностей (у тому числі вчитель-дефектолог, вчитель-логопед), викладачі всіх спеціальностей, асистент вчителя, асистент вчителя-реабілітолога, асистент викладача, старший викладач закладу фахової передвищої освіти, старший майстер закладу професійної (професійно-технічної) освіти, майстер виробничого навчання, асистент майстра виробничого навчання, педагог професійного навчання, керівник фізичного виховання, старший вихователь, вихователь, асистент вихователя, вихователь-методист, музичний керівник, інструктор з фізичної культури (фізкультури), методист, педагог-організатор, практичний психолог, соціальний педагог, соціальний педагог по роботі з дітьми з інвалідністю, логопед закладів охорони здоров`я та соціального захисту, керівник гуртка (секції, студії, інших форм гурткової роботи); концертмейстер, художній керівник, культорганізатор, акомпаніатор, інструктор з праці, інструктор слухового кабінету, перекладач-дактилолог, екскурсовод, інструктор з туризму закладу освіти; старший керівник та керівник туристських груп (походу, екскурсії, експедиції) закладу позашкільної освіти; голова циклової комісії закладу фахової передвищої освіти; фахівець (консультант) інклюзивно-ресурсного центру; консультант, психолог центру професійного розвитку педагогічних працівників; помічник директора з режиму, старший черговий з режиму, черговий з режиму закладу освіти для осіб, які потребують соціальної допомоги і реабілітації.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 за №963 затверджено Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким передбачено, що посади вчителів, викладачів всіх спеціальностей, інструкторів фізкультури, методистів належать до категорії педагогічних працівників.
Отже, посада педагогічного працівника з врахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 за №909 та положень постанови Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 за №963 поширюється як на посаду вчителя, так і на посаду методиста, а тому період перебування на таких підлягає зарахуванню до спеціального стажу у розумінні п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
Суд встановив, що ОСОБА_1 вперше призначено пенсію за віком з 28.04.2024. До цього часу позивач не отримував будь-якого іншого виду пенсії. 
Згідно наявної в матеріалах справи трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.11.1987 вбачається, що позивач, з 01.09.1993 призначений на посаду вчителя фізичної культури Долинської СШ №4 (запис №5) (а.с. 10-11).
Окрім того, суд з`ясував, що позивач працював на посаді вчителя фізичної культури Долинської СШ №4 і станом на день призначення пенсії. Вказане підтверджується рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.05.2025 у справі №300/2245/25, що набрало законної сили, а тому, в відповідності до приписів ч. 4 ст. 78 КАС України, не підлягає доказуванню.
Отже, суд дійшов висновку, що на момент призначення пенсії позивач працював в закладі комунальної форми власності на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ.
Також суд зазначає, що факт роботи ОСОБА_1 на посаді вчителя фізичної культури Долинської СШ №4, зокрема й у період з 24.03.1997 по 28.04.2024, окрім трудової книжки серії НОМЕР_1 , в якій зазначені відповідні записи, підтверджується відомостями:
архівної довідки Долинської міської ради від 17.02.2025 №82/04-01/К-2 (а.с. 8);
архівної довідки Долинської міської ради від 17.02.2025 №83/04-01/К-2 (зв. ст. а.с. 8);
акту Головного управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області №0900-11-0-1/4447 перевірки документів для підтвердження даних про спеціальний стаж роботи, який надає право на призначення пенсії за вислугу років гр. ОСОБА_1 від 23.05.2024 (а.с. 9). В акті зазначено, що спеціаліст пенсійного органу здійснював перевірку достовірності документів про спеціальний стаж роботи, який дає право для призначення пенсії за вислугу років гр. ОСОБА_1 , який працював на посаді вчителя фізичної культури з 01.09.1992 по 10.05.2024.
Як свідчить зміст спірного рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №092850024866 від 07.01.2026 та розрахунок стажу, позивачу зараховано до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років – 8 років 7 місяців 9 днів, а саме періоди з 15.08.1987 по 31.08.1992 та з 02.09.1993 по 23.03.1997 (зв. ст. а.с. 20 – а.с. 21, зв. ст. а.с. 22).
В той же час, відповідач у спірному рішенні не вказав підстави не зарахування інших періодів роботи ОСОБА_1 на посаді вчителя фізичної культури, зокрема й з 24.03.1997 по 28.04.2024.
Враховуючи вищевикладене щодо підтвердження зайняття позивачем у спірний період посади вчителя фізичної культури, а також беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що період з 24.03.1997 по 28.04.2024 має бути зараховано до спеціального стажу позивача, що дає право для призначення пенсії за вислугу років.
Як наслідок, з урахуванням визнаного спеціального стажу пенсійним органом (8 років 7 місяців 9 днів) та спірного стажу з 24.03.1997 по 28.04.2024 (більше 27 років), позивач набув більше необхідних 35 років стажу, який дає право для призначення пенсії за вислугу років, що, у свою чергу, дає підстави для висновку про набуття ОСОБА_1 права на призначення йому грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10). 
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку пенсійний орган не діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 1 331,20 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання до вчинення дій – задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №092850024866 від 07.01.2026 про відмову в призначенні/перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до стажу роботи, що дає право на призначення грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV період роботи з 24.03.1997 до 28.04.2024, а також провести нарахування та виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.
Представнику позивача та відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя  /підпис/  Кафарський В.В.