ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/8520/25>
Провадження № 22-ц/820/364/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Плінська І.П.,
з участю апелянта, представниці відповідача, 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Карплюка О.І. від 08 грудня 2025 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказував, що працював на посаді начальника відділу економічної безпеки департаменту безпеки Хмельницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» з 19 червня 2024 року. 
Наказом в.о. директора Хмельницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» від 05.07.2024 року №590-к його звільнено за угодою сторін. 
Звільнення вважає незаконним, оскільки станом на 04.07.2024 року у заяві на звільнення ним не було вказано конкретну дату звільнення, яку позивач разом з роботодавцем мали узгодити після виходу з відпустки ОСОБА_1 через два тижні. Однак роботодавець власноручно поставив дату звільнення. В такому випадку, звільнення відбулося не за угодою сторін, а в односторонньому порядку.
Враховуючи наведене, позивач просив скасувати наказ в.о. директора Хмельницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» №590-к від 05.07.2024 року, поновити його на роботі на посаді начальника відділу економічної безпеки департаменту безпеки Хмельницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» та стягнути на його користь заробітну плату у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 05.07.2024 року до дня поновлення на роботі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.12.2025 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати як незаконне та задовольнити позов. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що він пропустив строк звернення до суду з цим позовом та відсутні підстави для його поновлення. Наведене суперечить попереднім процесуальним діям суду щодо прийняття судом його позовної заяви та відкриття провадження у справі.
Також суд першої інстанції не врахував результати проведеної почеркознавчої експертизи. Висновок експертизи є ключовим, оскільки ставить під сумнів узгодженість конкретної дати звільнення. Експертизою констатовано, що неможливо встановити автора цього тексту через малий обсяг досліджуваного матеріалу.
Крім того, суд першої інстанції не дослідив обставини порушення процедури звільнення. Так, висновком службової перевірки ТОВ «Газорозподільні мережі України» від 06.08.2024 року встановлено, що звільнення проведено без погодження з департаментом безпеки НАК «Нафтогаз України», що є грубим порушенням внутрішніх регламентів компанії.

В засіданні апеляційного суду апелянт підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.
Представниця відповідача просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим мотивувальну частину оскаржуваного рішення слід змінити.

Так, встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді начальника відділу економічної безпеки департаменту безпеки Хмельницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» з 19 червня 2024 року. 
5 липня 2024 року ОСОБА_1 подав до керівництва Хмельницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» заяву, за змістом якої він просить звільнити його з посади за угодою сторін з 05.07.2024 року.
Наказом в.о. директора Хмельницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» від 5 липня 2024 року №590-к ОСОБА_1 звільнено з роботи 5 липня 2024 року за угодою сторін на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України.
Висновком експерта Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 4 листопада 2025 року №СЕ-19/123-25/13769-ПЧ не виявилось можливим дати відповідь на запитання “Чи виконано рукописні тексти “05.07.” у заяві на звільнення ОСОБА_1 чи іншою особою.
Висновком службової перевірки від 6 серпня 2024 року встановлено звільнення ОСОБА_1 без погодження департаменту безпеки НАК “Нафтогаз України”.
Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк на звернення до суду з позовними вимогами щодо скасування наказу про його звільнення та поновлення на роботі, поважності причин пропуску такого строку не доведено.
Проте з такими мотивами відмови у позові не можна погодитися, зважаючи на таке.

Так, за статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.
Стаття 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. 
Встановлений статтею 233 КЗпП України строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.
Згідно з статтею 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

Суд першої інстанції правильно констатував, що наказом в.о. директора Хмельницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» від 5 липня 2024 року №590-к ОСОБА_1 звільнено з роботи 5 липня 2024 року за угодою сторін на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України. 
Водночас за висновком експерта Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 04.11.2025 року №СЕ-19/123-25/13769-ПЧ не виявилося можливим дати відповідь на запитання «Чи виконано рукописні тексти “05.07.” у заяві на звільнення ОСОБА_1 чи іншою особою?» через малий об`єм графічної інформації у записах.
Отже, висновком експерта не спростовано написання всіх написів у заяві про звільнення власноручно ОСОБА_1 .
Тож апелянт не довів належними, достатніми та допустимими доказами написання рукописних текстів (зазначення дати) “05.07.” у поданій ним заяві на звільнення не ним, а третіми особами.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо порушення процедури звільнення, апеляційний суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дійсно, згідно з висновком за результатами службової перевірки ТОВ «Газорозподільні мережі України» від 06 серпня 2024 року, встановлено, що звільнення працівника Хмельницької філії Товариства проведено без погодження департаменту безпеки НАК «Нафтогаз», що є порушенням Регламенту корпоративної безпеки Групи Нафтогаз. 
Разом з тим, позивач не посилався на цю обставину в обґрунтування позову, водночас порушення внутрішнього регламенту підприємства при звільненні не свідчить про незаконність звільнення ОСОБА_1 . 

Отже, з врахуванням наведеного, у позові ОСОБА_1 слід відмовити за безпідставністю заявлених позовних вимог. 
Суд першої інстанції не зробив висновків по суті заявлених позовних вимог, не вказав, чи є ці вимоги обґрунтованими, і помилково відмовив у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, тоді як у разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.
Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.12. 2023 року у справі № 757/56617/20, від 06.03.2018 року у справі № 664/2284/16-ц.

Тож наявні підстави для відмови у позові саме за безпідставністю позовних вимог, тому рішення суду слід змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 грудня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 12 лютого 2026 року.

Судді           Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк