ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.03.2026 Справа № 926/3228/24
м. Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого - судді МАТУЩАКА О.І.
суддів: КРАВЧУК Н.М. 
СКРИПЧУК О.С.

за участю секретаря судового засідання Телинько Я.П.
за участю представників учасників справи від:
апелянта – Чумак Т.В. (в порядку самопредставництва);
ОСОБА_1 – Гінінгер А.З. (адвокат);

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області (вх. ЗАГС 01-05/ 3229/25 від 01.12.2025)

на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 21.11.2025 ( суддя Ковальчук Т.В.)

у справі №926/3228/24

за заявою ініціюючого кредитора Головного управління ДПС у Чернівецькій області, м. Чернівці

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Екомонтажсервіс», м. Новодністровськ Дністровського району Чернівецької області

про визнання банкрутом 

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Чернівецької області ухвалою від 26.12.2024 відкрив провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Екомонтажсервіс» за заявою ініціюючого кредитора Головного управління ДПС у Чернівецькій області, визнав безспірні вимоги ГУ ДПС у Чернівецькій області до боржника на суму 1 155 039,33 грн податкового боргу з орендної плати за землю (основний платіж) і 24 224,00 грн судового збору, ввів мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном, розпорядником майна боржника призначив арбітражного керуючого Унгуряну Доріна Віореловича. 
Оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «ВКФ «Екомонтажсервіс» оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України 26.12.2024 за №74953.
Ухвалою попереднього засідання від 17.03.2025 визнано грошові вимоги конкурсного кредитора ГУ ДПС у Чернівецькій області на загальну суму 1 995 584,18 грн і 4 844,80 грн судового збору. 
Ухвалою від 15.05.2025 визнано конкурсні грошові вимоги ГУ ДПС у Закарпатській області до боржника на суму 35 524,17 грн податкового боргу і 4 844,80 грн судового збору.
Ухвалою від 06.06.2025 визнано конкурсні грошові вимоги Чернівецької міської ради до боржника на суму 282 425,43 грн основного боргу з плати за фактичне користування земельними ділянками та 4 844,80 грн судового збору, грошові вимоги на суму 18 167,30 грн пені, інфляційних втрат і 3% річних відхилено.
Постановою від 17.06.2025 боржника ТОВ «ВКФ «Екомонтажсервіс» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Унгуряну Д.В. 
Повідомлення про визнання ТОВ «ВКФ «Екомонтажсервіс» банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури опубліковано на офіційному веб-порталі судової влади України 17.06.2025 за № 76398.
Ухвалою від 16.09.2025 визнано грошові вимоги ГУ ДПС у Чернівецькій області до боржника на суму 62 294,60 грн штрафу і пені (шоста черга задоволення) та 4 844,80 грн судового збору.
Власник корпоративних прав ТОВ «ВКФ «Екомонтажсервіс» ОСОБА_1 звернувся до господарського суду із клопотанням про закриття провадження у справі у зв`язку із погашенням ним всіх грошових вимог кредиторів банкрута відповідно до реєстру вимог кредиторів, окрім пені та штрафних санкцій.
Також до суду надійшла заява ГУ ДПС у Чернівецькій області від 29.10.2025 про грошові вимоги до боржника на суму 44 777,81 грн з плати за землю за листопад-грудень 2024 року.
Господарський суд Чернівецької області ухвалою від 21.11.2025 клопотання власника корпоративних прав ТОВ «ВКФ «Екомонтажсервіс» ОСОБА_1 від 13.10.2025 про закриття провадження у справі задовольнив. Припинив ліквідаційну процедуру боржника та повноваження ліквідатора банкрута - арбітражного керуючого Унгуряну Д.В.; закрив провадження у справі про банкрутство ТОВ «ВКФ «Екомонтажсервіс». Ухвалив вважати погашеними вимоги конкурсних кредиторів ГУ ДПС у Чернівецькій області на суму 371 651,19 грн неустойки (пеня, штраф) і ГУ ДПС у Закарпатській області на суму 20 480,14 грн неустойки (пеня, штраф).
Суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «ВКФ «Екомонтажсервіс» на підставі ч. 7 ст. 41, п. 5 ч. 1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі – КузПБ) у зв`язку з погашення всіх вимог кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів (окрім неустойки – штрафу та пені).
Головне управління ДПС у Чернівецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.11.2025 та направити справу №926/3228/24 для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Скаржник вважає, що висновок суду про наявність підстав для закриття провадження у справі про банкрутство у зв`язку з погашенням усіх вимог кредиторів є передчасним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.
За твердженням апелянта, вимоги кредиторів не погашені в повному обсязі, оскільки залишок заборгованості боржника становить 309 356,59 грн з орендної плати та 62 294,60 грн з єдиного соціального внеску, що виключає можливість застосування положень ч. 7 ст. 41 та п. 5 ч. 1 ст. 90 КУзПБ.
Крім того, апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції не врахував подані ним пояснення та докази щодо фактичного стану заборгованості боржника. Так, відповідно до правових висновків Верховного Суду застосування вказаних норм можливе лише за умови одночасного існування двох обставин: повного погашення вимог кредиторів та наявності у боржника майна для подальшого здійснення господарської діяльності. Водночас, як стверджує апелянт, у боржника відсутнє будь-яке майно, що підтверджується матеріалами справи та результатами проведеної інвентаризації, а відтак відсутні передбачені законом підстави для закриття провадження у справі про банкрутство.
Таким чином, на думку скаржника, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до безпідставного закриття провадження у справі.
У поданому відзиві ОСОБА_1 заперечує проти доводів апеляційної скарги і вважає її необґрунтованою. Вважає, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень ч. 7 ст. 41 та п. 5 ч. 1 ст.90 КУзПБ. Вказані норми передбачають самостійну підставу для закриття провадження у справі про банкрутство, яка полягає у задоволенні всіх вимог конкурсних кредиторів відповідно до реєстру вимог кредиторів, крім неустойки (штрафу, пені), яка в такому випадку вважається погашеною.
Вказує, що власником корпоративних прав боржника було реалізовано передбачене законом право на погашення вимог кредиторів, у зв`язку з чим 09.10.2025 було сплачено всі грошові вимоги конкурсних кредиторів у загальній сумі 1 998 231,45 грн, за винятком штрафних санкцій, що відповідає вимогам законодавства .
Таким чином, всі вимоги кредиторів відповідно до реєстру, окрім вимог щодо неустойки, були повністю задоволені, що є достатньою правовою підставою для закриття провадження у справі.
Крім того, вважає доводи апелянта щодо необхідності одночасного застосування положень п. 5 ч. 1 ст. 90 КУзПБ разом із ч. 7 ст. 41 КУзПБ помилковими, оскільки зазначені норми передбачають різні правові підстави та наслідки закриття провадження у справі про банкрутство.
Також звертає увагу, що погашення вимог кредиторів може здійснюватися не лише боржником, а й іншими заінтересованими особами, у тому числі власником корпоративних прав, і таке погашення допускається на будь-якій стадії провадження у справі про банкрутство, в тому числі після визнання боржника банкрутом .
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у боржника майна, вважає їх безпідставними, оскільки власником корпоративних прав заявлено намір щодо відновлення діяльності підприємства, зокрема шляхом здійснення господарської діяльності у сфері будівництва, на що є відповідні дозволи та містобудівні умови, надання позики підприємству та/або збільшення його статутного капіталу .
Окрім цього, наголошує, що метою процедур банкрутства є задоволення вимог кредиторів, а оскільки такі вимоги (за винятком неустойки) були погашені, відсутні правові підстави для продовження провадження у справі.
Таким чином, на думку заявника, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин та не свідчать про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
09.03.2026 від боржника надійшли додаткові пояснення у справі. При цьому, до вказаних пояснень не додано доказів їх надіслання іншим учасникам справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.
Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 18.12.2025 відкрив апеляційне провадження у цій справі за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Чернівецькій області на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 21.11.2025 та надав учасникам у справі строк на подання відзиву, пояснень та інших процесуальних документів - 10 днів з моменту отримання цієї ухвали.
Розглянувши подані пояснення, які подано в порушення строків на подання таких, а також відсутність клопотання про поновлення строку на їх подання, колегія суддів дійшла висновку про залишення без розгляду вказаних пояснень.
Інших клопотань та заяв в порядку ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, у справі подано не було.
12.03.2026 в судовому засіданні взяли участь представники апелянта та власника корпоративних прав – ОСОБА_1 , які навели доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, місце та час розгляду апеляційної скарги, що підтверджується довідками про доставку електронного листа у їх електронні кабінети в підсистемі «Електронний суд».
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи зазначене, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за їх відсутності, оскільки наявних матеріалів справи є достатньо для прийняття законного і обґрунтованого рішення у цій справі.
Згідно із ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (наразі - КУзПБ), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 6 ст. 12 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених КУзПБ.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
Судом встановлено, що ухвалами суду за результатами розгляду грошових вимог кредиторів до боржника до реєстру вимог кредиторів ТОВ «ВКФ «Екомонтажсервіс» включено конкурсні грошові вимоги таких кредиторів:
1) Головного управління ДПС у Чернівецькій області на загальну суму 2 062 723,58 грн, з яких: 33 913,60 грн судовий збір (1 черга), 1 657 158,79 грн основний борг (3 черга), 371 651,19 грн штраф і пеня (6 черга);
2) Головного управління ДПС у Закарпатській області на загальну суму 40 368,97 грн, у тому числі: 4 844,80 грн судовий збір (1 черга), 15 044,03 грн основний борг (3 черга), 20 480,14 грн пеня (6 черга);
3) Чернівецької міської ради на загальну суму 287 270,23 грн, з яких: 4 844,80 грн судовий збір (1 черга), 282 425,43 грн основний борг (4 черга).
Таким чином вимоги першої черги задоволення (судовий збір) в сукупності складають 43 603,20 грн, третьої черги задоволення – 1 672 202,82 грн, четвертої черги задоволення – 282 425,43 грн, шостої черги задоволення – 392 131,33 грн.
Всього сума конкурсних вимог за реєстром становить 2 390 362,78 грн (реєстр вимог станом на 29.09.2025 - а.с. 57-58, т. 4).
ОСОБА_1 звернувся до ліквідатора ТОВ «ВКФ «Екомонтажсервіс» арбітражного керуючого Унгуряну Д.В. із заявою від 17.09.2025, в якій просив надати йому, як власнику корпоративних прав банкрута, актуальний реєстр вимог кредиторів боржника для задоволення всіх грошових вимог конкурсних кредиторів, крім неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до інформації, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи ТОВ «ВКФ «Екомонтажсервіс» (код 25403176), відсоток частки статутного капіталу або відсоток права голосу становить 100.
До клопотання про закриття провадження у справі, ОСОБА_1 надав докази на підтвердження того, що ним сплачено кредиторам боржника кошти в рахунок погашення конкурсних грошових вимог третьої і четвертої черг задоволення та відшкодовано судовий збір (1 черга задоволення), а саме:
1) ГУ ДПС у Чернівецькій області сплачено: судовий збір у сумі 33 913,60 грн (квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № 14 від 09.10.2025) та основний борг (3 черга) у сумі 1 657 158,80 грн (квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № 17 від 09.10.2025);
2) ГУ ДПС у Закарпатській області сплачено: судовий збір у сумі 4 844,80 грн (квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № 15 від 09.10.2025) та основний борг (3 черга) у сумі 15 044,10 грн (квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № 18 від 09.10.2025;
3) Чернівецькій міській раді сплачено: судовий збір у сумі 4 844,80 грн (квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № 16 від 09.10.2025) та основний борг (4 черга) у сумі 282 425,43 грн (квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № 19 від 09.10.2025).
Наданими платіжними документами підтверджується, що єдиний власник корпоративних прав банкрута – ОСОБА_1 задовольнив конкурсні вимоги кредиторів банкрута ГУ ДПС у Чернівецькій області, ГУ ДПС у Закарпатській області і Чернівецької міської ради відповідно до реєстру вимог кредиторів та ухвал Господарського суду Чернівецької області у цій справі, окрім вимог шостої черги (неустойка (пеня, штраф)) на загальну суму 392 131,33 грн, з яких: вимоги ГУ ДПС в Чернівецькій області на суму 371 651,19 грн та ГУ ДПС у Закарпатській області на суму 20 480,14 грн.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «ВКФ «Екомонтажсервіс».
Колегія суддів зазначає, що закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Визначення судом підстави для закриття провадження у справі про банкрутство залежить від наявності конкретних обставин, які зумовлюють неможливість подальшого здійснення судового розгляду справи (подібні правові висновки наведені Верховним Судом у постановах від 28.11.2024 у cправі № 902/25/24 та від 03.12.2025 у справі № 924/29/23).
Підстави закриття провадження у справі про банкрутство наведені у ч. 1 ст. 90 КУзПБ, в п. 5 якої передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство у разі відновлення платоспроможності боржника або погашення всіх вимог кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів.
При цьому, відповідно до положень ч. 2, 4 ст. 90 КУзПБ у передбаченому зазначеним пунктом випадку провадження у справі про банкрутство може бути закрито на всіх стадіях провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) (до та після визнання боржника банкрутом); господарський суд в ухвалі про закриття провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.
Крім того, за змістом п. 14 ч. 1 ст. 90 КУзПБ господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство також у інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Такий випадок, зокрема, визначений у ч. 7 ст. 41 КУзПБ, згідно з якою власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, власник корпоративних прав боржника, а у випадках, передбачених законодавством, - третя особа протягом провадження у справі про банкрутство з метою погашення вимог кредиторів та закриття провадження у справі мають право задовольнити всі вимоги конкурсних кредиторів відповідно до реєстру вимог кредиторів, крім неустойки (штрафу, пені). Для одночасного погашення всіх вимог кредиторів арбітражний керуючий зобов`язаний надати особі, яка виявила намір погасити вимоги кредиторів, реєстр вимог кредиторів. У разі задоволення всіх вимог кредиторів, крім неустойки (штрафу, пені), господарський суд ухвалою закриває провадження у справі про банкрутство. Вимоги щодо неустойки (штрафу, пені) вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі.
Аналіз наведеної норми свідчить, що законодавець надав можливість одночасного погашення боргів кредиторів з прощенням неустойки (штрафу, пені) саме конкурсних кредиторів під час провадження у справі про банкрутство, при цьому не лише безпосередньо боржнику, але і іншим особам, які фактично зацікавлені у відновленні платоспроможності боржника. 
При цьому, таке погашення може відбуватись на всіх стадіях провадження у справі про банкрутство, в тому числі і після визнання боржника банкрутом (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 18.06.2025 у справі №5015/118/11).
Приписи ч. 7 ст. 41, п. 5 ч. 1 ст. 90 КУзПБ є імперативними нормами, які підлягають застосуванню судом незалежно від наявності інших факторів, таких як: наявність у справі невирішених заяв, скарг та клопотань, оскарження процесуальних документів в судах вищих інстанцій, наявність рішення зборів (комітету) кредиторів про продовження ліквідаційної процедури чи непогашення грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого тощо. 
Водночас щодо застосування у подібних правовідносинах ч. 7 ст. 41 та п. 5 ч. 1 ст. 90 КУзПБ, колегія суддів зазначає, що вказані норми передбачають неоднакові підстави та наслідки закриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність).
Так, Верховний Суд у постанові від 25.09.2025 у справі №911/1993/24 (пункт 40) зазначив про те, що на відміну від положень ч. 7 ст.41 КУзПБ, п. 5 ч. 1 і ч. 4 ст. 90 КУзПБ передбачено закриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) у разі погашення саме всіх (без виключення) вимог кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів та, як наслідок, визнання погашеними всіх вимог кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк тощо, а не лише вимог щодо неустойки (штрафу, пені).
У постановах від 16.09.2025 у справі № 915/1624/16 (пункт 79) та від 08.06.2023 у справі №902/1169/21 (пункти 51, 56) Верховний Суд зазначив про те, що аналіз ч. 7 ст. 41 КУзПБ дає підстави для висновку, що законодавець надав можливість одночасного погашення боргів кредиторів з прощенням неустойки (штрафу, пені) саме конкурсних кредиторів. При цьому, КУзПБ не визначає вид, походження, нарахування штрафів і пені, які можуть бути погашені згідно з вказаною нормою.
Таким чином, на відміну від положень п. 5 ч. 1 ст.90 КУзПБ, які передбачають закриття провадження у разі погашення всіх вимог кредиторів без винятку, положення ч. 7 ст. 41 КУзПБ встановлюють інший правовий механізм — можливість завершення провадження за умови погашення основних вимог конкурсних кредиторів із законодавчо визначеним списанням неустойки.
Отже, сам по собі факт наявності непогашених вимог у вигляді штрафних санкцій (неустойки) не свідчить про відсутність підстав для закриття провадження у справі про банкрутство, оскільки такі вимоги відповідно до ч. 7 ст. 41 КУзПБ вважаються погашеними.
Зважаючи на те, що під час провадження у справі про банкрутство задоволено всі вимоги кредиторів, грошові вимоги яких до боржника визнано господарським судом, крім неустойки (штрафу, пені), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі про банкрутство боржника саме на підставі ч. 7 ст. 41 КУзПБ.
Таким чином, доводи апелянта про те, що у справі не було погашено усіх вимог кредиторів, спростовуються наведеними нормами права та усталеними правовими висновками Верховного Суду і не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про те, що відсутність у боржника майна виключає можливість закриття провадження у справі про банкрутство.
Такі доводи не ґрунтуються на правильному тлумаченні положень ч. 7 ст. 41 та п. 5 ч. 1 ст. 90 КУзПБ, а також не враховують встановлених у справі фактичних обставин.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, єдиний власник корпоративних прав боржника - ОСОБА_1 не лише погасив усі конкурсні вимоги кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів, крім неустойки (штрафу, пені), а й подав суду письмові пояснення, в яких зазначив про намір після закриття провадження у справі інвестувати у підприємство шляхом надання позики та/або збільшення його статутного капіталу.
Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 115 Цивільного кодексу України господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного капіталу, а вкладом можуть бути, зокрема, гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. Аналогічні положення містяться у ст. 13 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». Крім того, статтями 17, 18 цього Закону передбачено можливість збільшення статутного капіталу товариства за рахунок додаткових вкладів учасників.
Отже, сама по собі відсутність у боржника активів на момент відкриття ліквідаційної процедури чи на час проведення інвентаризації не свідчить про неможливість подальшого здійснення господарської діяльності після закриття провадження у справі, оскільки закон допускає наділення товариства майном його учасником після закриття справи про банкрутство.
Окрім цього, не виключається у даному разі можливість продовження боржником господарської діяльності внаслідок наявності у нього певних прав на здійснення будівничої діяльності із залученням підрядників з матеріальними активами на підставі наявних у боржника дозволів та прав, наданих органами державної влади чи місцевого самоврядування.
Колегія суддів враховує, що намір власника корпоративних прав наділити товариство активами підтверджується не лише його письмовими запевненнями, а й реальними діями, спрямованими на відновлення платоспроможності боржника, а саме - погашенням конкурсних вимог кредиторів у значному розмірі. Такі дії свідчать про наявність реального, а не формального наміру забезпечити подальше функціонування підприємства.
Верховний Суд у постановах від 07.09.2023 у справі № 910/929/21, від 16.09.2025 у справі № 915/1624/16 зазначив про те, що об`єктом процедури банкрутства (неплатоспроможності) є пасив (борги) боржника, погашення якого і відбувається в процедурах банкрутства. Саме наявність/відсутність боргу є підставою як для відкриття, так і закриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність). Відсутність пасиву не дає право суду для подальшого руху справи, оскільки неможливо без наявності пасиву боржника перейти до наступної судової процедури в справі про банкрутство.
За наведених обставин колегія суддів доходить висновку, що твердження скаржника про відсутність у боржника активів як безумовну перешкоду для закриття провадження у справі є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи і наведеними нормами права.
Більше того, у цій справі основна мета КУзПБ - задоволення вимог кредиторів, в кінцевому випадку досягнута шляхом погашення всіх вимог кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів (крім неустойки (штрафу, пені), що здійснено відповідно до норм чинного законодавства, тому у суду відсутні правові підстави для неврахування факту такого погашення.
Відтак посилання скаржника на відсутність у боржника майна не спростовує правильності висновку суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі про банкрутство.
Відповідно ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала – без змін.
Згідно із ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи зазначене вище, судовий збір за подання апеляційної скарги у цій справі підлягає залишенню за апелянтом.
Керуючись ст. 11, 13, 74, 269 - 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України,
Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 21.11.2025 у справі №926/3228/24 – без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Чернівецької області.

Повна постанова складена та підписана 23.03.2026.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М. КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК