КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження Справа № 357/18349/25
№ 33/824/1797/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2026 року м. Київ 

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Зеленчука М.М.

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Ювченка Андрія Васильовича на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Шовкопляса О.П. від 11 лютого 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №493297 від 25.10.2025 вбачається, що 25.10.2025, о 01 год. 40 хв., рухаючись за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Ставищанська, 99а, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки Volkswagеn Passat, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законодавством порядку за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 7510, ARLM-0401, результат огляду позитивний 2,33‰, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України , за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2026 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665 грн. 60 коп. в дохід держави.
Не погоджуючись з такою постановою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Ювченко А.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову та провадження у справі закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що матеріали справи не містять доказів зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 у час та у місці, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. Твердження працівників поліції про те, що ОСОБА_1 о 01:40 год. керував транспортним засобом є необгрунтованими, надуманими та не підтверджуються матеріалами провадження. Перебування ОСОБА_1 на водійському місці в нерухомому автомобілі о 02:02 год. неможливо розцінювати як факт керування транспортним засобом та об`єктивну сторону правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 . За відсутності доказів керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, транспортним засобом при обставинах, вказаних у протоколі, така особа у розумінні диспозиції ст. 130 КУпАП не є суб`єктом вчинення даного правопорушення.
Зазначає, що перед початком проведення огляду ОСОБА_1 , працівниками поліції не було встановлено жодної ознаки алкогольного сп'яніння.
Посилається на те, що після проходження огляду на місці зупинки, працівники поліції не запитали у ОСОБА_1 чи згодний він з результатами огляду та не запропонували йому пройти огляд у медичному закладі.
Вважає, що наданий суду відеозапис не є допустим доказом, оскільки поліцейськими використовувалися невстановлені технічні засоби відео-фіксації, відеозапис не є безперервним, не підтверджують обставини, зазначені у протоколі.
Зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення не є безумовним доказом у справі про адміністративне правопорушення.
Отже допустимі докази вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення відсутні, на що суд першої інстанції уваги не звернув.
Також зазначає, що працівниками поліції при складанні адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 не були роз`яснені права, визначені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України; також порушено право на захист.
Крім того, в апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що він пропущений з поважних причин. Оскільки ОСОБА_1 не отримував копії оскаржуваної постанови, не ознайомлювався з матеріалами справи та лише 17 лютого 2026 року адвокат Ювченко А.В., діючи на підставі укладеного договору про надання правової допомоги, звернувся до суду із клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи та отримання постанови суду.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Ювченко А.В. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення захисника, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 11 лютого 2026 року за відсутності ОСОБА_1 ..
Докази отримання ОСОБА_1 копії повного тексту постанови матеріали справи не містять.
Захисник ОСОБА_1 - адвокат Ювченко А.В. зазначає, що з повним текстом постанови ознайомився 17 лютого 2026 року і вказані обставини не спростовуються матеріалами справи.
З апеляційною скаргою, адвокат Ювченко А.В. звернувся 22 лютого 2026 року. 
Враховуючи вказані обставини, положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови та вважає за доцільне його поновити.
Згідно з ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху України визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП до адміністративної відповідальності притягуються особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортними засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №493297, 25.10.2025, о 01 год. 40 хв., рухаючись за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Ставищанська, 99а, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки Volkswagеn Passat, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законодавством порядку за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 7510, ARLM-0401, результат огляду позитивний 2,33‰, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами, а саме:
даними, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення від 25 жовтня 2025 року серії ЕПР1 № 493297. Протокол підписаний ОСОБА_1 без зауважень та висловлення незгоди;
даними проведеного тесту за допомогою приладу Drager Alcotest 7510, за результатами якого у ОСОБА_1 виявлено наявність алкоголю в розмірі 2,33‰;
актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому ОСОБА_1 поставив підпис у графі «З результатом згоден»;
відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що працівниками поліції були явлені ознаки алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 , а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, після чого запропоновано пройти огляд на місці зупинки за допомогою приладу Драгер або проїхати до медичного закладу для проходження огляду там, на що водій ОСОБА_1 погодився та пройшовши огляд на місці зупинки, його результат становив 2,33‰, заперечень щодо результату огляду не висловив;
поясненнями ОСОБА_1 ;
направленням на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння від 25 жовтня 2025 року;
розпискою, в якій ОСОБА_1 зобов'язався не керувати транспортним засобом.
Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, та в своїй сукупності підтверджують факт порушення ОСОБА_1 п.2.9а Правил дорожнього руху України.
Відтак, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вони спростовуються доказами, які містяться в матеріалах даної справи.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та факту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , то апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються відеозаписами наявними у матеріалах справи, які підтверджують, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції проблисковими маячками та водій ОСОБА_1 під час розмови з працівниками поліції підтвердив, що саме він є водієм вказаного транспортного засобу.
Доводи апеляційної скарги про те, що перед початком проведення огляду ОСОБА_1 працівниками поліції не було встановлено жодної ознаки алкогольного сп`яніння, апеляційний суд відхиляє, оскільки з переглянутого відеозапису вбачається, що поліцейським були встановлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обставновці, тремтіння пальців рук.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що після проходження огляду на місці зупинки, працівники поліції не запитали у ОСОБА_1 чи згодний він з результатами огляду та не запропонували йому пройти огляд у медичному закладі, апеляційний суд відхиляє, оскільки жодних заперечень щодо результату огляду ОСОБА_1 не висловив; в акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів наявний особистий підпис ОСОБА_1 щодо згоди з результатом огляду.
ЄСПЛ наголошує, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною позицією оцінку фактів, яку їм було надано в межах національного провадження, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд. Стаття 6 Конвенції водночас не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або способів їх оцінки, що є предметом регулювання національного законодавства та оцінки національними судами (рішення у справі «Трофимчук проти України» від 28 жовтня 2010 року). Однак вимога справедливості судового розгляду включає дослідження способу, у який було отримано та представлено докази, тому завдання ЄСПЛ полягає, з-поміж іншого, в тому, щоб установити, чи було провадження в цілому, включно зі способом отримання і представлення доказів, справедливим у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Конвенція не встановлює норми про докази як такі. Отже, Суд не може, в принципі, виключати, що докази, отримані з порушеннями національного законодавства, можуть бути прийняті до розгляду. Національний суд має оцінити представлені йому докази і вагомість будь-яких доказів, які сторона хоче долучити до справи. Однак Суд має пересвідчитися, чи було провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, справедливим, як того вимагає пункт 1 статті 6 (mutatis mutandis рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 року, серія А № 140, сторінка 29, пункт 46).
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Враховуючи, що суд оцінює докази у їх сукупності, на відеозаписі з нагрудної камери зафіксовано всі події, які необхідні для з`ясування та встановлення дійсних обставин справи, апеляційний суд вважає, що порушення п. 2.9а Правил дорожнього руху ОСОБА_1 підтверджений належними та допустимими доказами.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України не спростовують висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та не є самостійною підставою для скасування постанови суду та закриття провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Будь-яких порушень норм КУпАП, у тому числі при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування постанови суду першої інстанції не встановлено.
Враховуючи сукупність наведених обставин, апеляційний суд вважає, що вина  ОСОБА_1 у порушенні ним п.2.9а  Правил дорожнього руху України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття справи за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП апеляційним судом не встановлено.
Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Ювченка Андрія Васильовича - залишити без задоволення.
Постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2026 року, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя 
Київського апеляційного суду В.В. Саліхов