номер провадження справи 27/173/25 

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2026 Справа № 908/3304/25

м. Запоріжжя Запорізької області 

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової Світлани Сергіївни, при секретарі судового засідання Вака В.С., розглянувши матеріали справи
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “СРВ ГРУП” (вул. Райдужна, буд. 11а, м. Київ, 02218, ідентифікаційний код юридичної особи 41906068)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ТЕХНО ГЕТЬМАН” (вул. Українська, буд. 2-б, кв. 121, м. Запоріжжя, 69095, ідентифікаційний код юридичної особи 45562697)
про стягнення 198 011 грн 71 коп.

за участю представників 
від позивача: Кирилкін Р.О., адвокат, ордер серія АР № 1078176 від 30.12.2025, в режимі відеоконференції
від відповідача: Борзов Я.Е., адвокат, ордер серія СА № 1143370 від 26.11.2025, в режимі відео конференції (на оголошення вступної та резолютивної частини рішення не приєднався)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “СРВ ГРУП” звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “ТЕХНО ГЕТЬМАН” про стягнення 130 140 грн 03 коп. основної заборгованості, 41 843 грн 68 коп. пені, 26 028 грн 00 коп. штрафу у розмірі 20 % від суми заборгованості.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2025 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/3304/25 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.
Розглянувши зазначену позовну заяву, суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 03.11.2025 позовну заяву залишено без руху. Надано Товариству з обмеженою відповідальністю “СРВ ГРУП” строк протягом 5 днів (з дня доставлення даної ухвали в електронний кабінет в системі “Електронний суд”) суду для усунення недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі.
11.11.2025 позивач сформував в системі “Електронний суд” заяву про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали суду з обґрунтуванням.
Ухвалою суду від 13.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3304/25. Присвоєно справі номер провадження 27/173/25. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
26.11.2025 відповідач сформував в системі “Електронний суд” (зареєстровано 27.11.2025 вх. № 23955/08-08/25) відзив на позовну заяву, проти позову заперечив у повному обсязі.
26.11.2025 відповідач сформував в системі “Електронний суд” (зареєстровано 27.11.2025 вх. № 23960/08-08/25) клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 09.12.2025 вирішено перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 908/3304/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче провадження призначити на 07.01.2026.
26.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю “СРВ ГРУП” сформувало в системі “Електронний суд” (зареєстровано 26.12.2025 вх. № 26108/08-08/25) відповідь на відзив.
29.12.2025 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю “СРВ ГРУП” надійшов лист про надання для огляду оригіналів документів (зареєстровано 29.12.2025 вх. № 26137/08-08/25).
Ухвалою суду від 07.01.2026 задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю “СРВ ГРУП” адвоката Кирилкіна Р.О. про проведення судового засідання 07.01.2026 об 11 год. 00 хв. та наступних судових засідань в режимі відеоконференції у справі 908/3304/25 поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою суду від 07.01.2026 підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду по суті 02.02.2026.
Судове засідання 02.02.2026 проводилось в режимі відеоконференцзв`язку, представники позивача та відповідача брали участь.
Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, Суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). За заявою будь-кого з учасників справи або за ініціативою суду повне фіксування судового засідання здійснюється за допомогою відеозаписувального технічного засобу (за наявності в суді технічної можливості та за відсутності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу).
Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та роз`яснено права, у тому числі право заявляти відводи. 
Відводів складу суду не заявлено.
02.02.2026 представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги на підставах викладених у позовній заяві. Просив суд стягнути з відповідача 130 140 грн 03 коп. основної заборгованості, 41 843 грн 68 коп. пені, 26 028 грн 00 коп. штрафу у розмірі 20 % від суми заборгованості.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу № 029/072024 від 05.07.2024, щодо сплати вартості отриманого товару, що є підставою для стягнення основної заборгованості у судовому порядку з урахуванням нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання пені та штрафу. Позивач зазначив, що згідно видаткових накладних №№ 445 від 10.07.2024, 453 від 12.07.2024, 459 від 12.07.2024, 483 від 2407.2024, 489 від 25.07.2024, 552 від 14.08.2024, 555 від 15.08.2024, 560 від 16.08.2024, 568 від 19.08.2024, 584 від 21.08.2024 та 677 від 20.09.2024 продавцем було поставлено товару на загальну суму 355 465, 81 грн. Разом з тим, згідно банківських виписок АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про рух коштів на рахунку продавця фактично покупець здійснив оплати та повернення товару на загальну суму 225 325,78 грн, що стало причиною для звернення позивача до суду.
02.02.2026 представник відповідача підтримав свої заперечення, викладені у відзиві (надійшов через підсистему “Електронний суд” 26.11.2025, зареєстровано 27.11.2025 за вх. № 23955/08-08/25, на підставі ст. 165 ГПК України). Відповідач підтвердив, що позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу від 05.07.2024 № 029/072024. Відповідачем добросовісно сплачувалось за весь отриманий товар, який відповідав заявленій якості. Позивачем не надані докази передання товару згідно видаткової накладної № 677 від 20.09.2024 на суму 31 999,99 грн., оскільки остання не містить підписів сторін, а відбиток печатки з надписом «електронний підпис» не є доказом накладання електронного підпису та/або електронної печатки. Щодо вимог про стягнення штрафних санкцій відповідач зазначив, що згідно п. 2.3 Договору за домовленістю Сторін, відвантаження Товару може здійснюватися без передоплати по післяплати, але в такому випадку Покупець зобов`язаний повністю погасити заборгованість протягом 15 днів після відвантаження Товару. Крайня видаткова накладна (яка містить підписи сторін) № 584 від 21.08.2024, відтак початок перебігу строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) починається з наступного дня, після спливу 15 днів, тобто з 06.09.2024, відтак строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) минув 06.09.2025. Відповідно строк позовної давності по видаткових накладних, які були раніше, сплив аналогічно після спливу одного року з наступного дня, після закінчення 15 днів після відвантаження Товару. Враховуючи сплив позовної давності, вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) підлягають відмові на підставі частини другої статті 258 та частини четвертої статті 267 ЦК України.
Від позивача через підсистему “Електронний суд” 26.12.2025, на підставі ст. 166 ГПК України, надійшла відповідь на відзив.
В матеріалах справи містяться також письмові пояснення позивача та відповідача.
Згідно до статті 210 ГПК України, суд дослідив оригінали документальних доказів, які надіслав до суду позивач у справі в обґрунтування позовних вимог. 
Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши докази, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.
Представник відповідача на оголошення вступної та резолютивної частини рішення не приєднався.
Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши представників позивача та відповідача, суд 

УСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути – визнання права.
У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 ЦК України договір – є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.
Договір – це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.
У відповідності до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, 05.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю “СРВ ГРУП” (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ТЕХНО ГЕТЬМАН” (Покупець) укладено договір № 029/072024 (далі – Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець бере на себе зобов`язання поставити і передати у власність Покупцю, а Покупець прийняти та оплатити запасні частини та комплектуючі до обладнання та техніки Покупця (надалі - Товар).
Пунктом 1.3 Договору Сторони дійшли згоди, що Товар за даним Договором може поставлятись (передаватись у власність) Покупцю партіями. За даним Договором партією є Товар, визначений у одному рахунку та/або специфікації, які сформовані на підставі замовлення Покупця. 
Згідно п. 2.1 Договору загальна сума Договору складається з суми всіх видаткових накладних та або актів, за якими було здійснено поставку Товару протягом строку дії Договору. 
Відповідно до п. 2.2 Договору оплата Товару здійснюється Покупцем шляхом 100% передоплати на розрахунковий рахунок Продавця, вказаний у виставленому рахунку, якщо інші умови не погоджені сторонами. 
Згідно п. 2.3 Договору за домовленістю Сторін, відвантаження Товару може здійснюватися без передоплати по післяплати, але в такому випадку Покупець зобов`язаний повністю погасити заборгованість протягом 15 календарних днів після відвантаження Товару та/або надання послуги. 
Відповідно до п. 3.10 Договору Товар передається шляхом підписання видаткової накладної, а надані Послуги оформлюються шляхом підписання акту наданих послуг.
Пунктом 4.2 Договору передбачено, що Покупець зобов`язаний відповідно до умов цього Договору оплатити за замовлений Товар та/або Послугни, належним чином прийняти переданий Продавцем Товар та/або надані Послуги, шляхом підписання відповідних документів визначених п. 3.10 цього Договору
Відповідно до п. 4.3 Договору Сторони погоджуються використовувати при виконанні умов Договору електронні документи та призначений для цього електронний кваліфікований підпис. Сторони визнаються будь-які документи, складені в електронному вигляді із застосуванням ЕКП як оригінали, що мають юридичну силу. 
Пункт 6.1 Договору визначає, що при невиконанні чи неналежному виконані Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, встановлену цим Договором і нормами чинного законодавства України.
Згідно п. 6.5 Договору за прострочення оплати вартості Товару Покупець несе відповідальність, сплачуючи пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення своїх грошових зобов`язань та сплачує на користь продавця штраф у розмірі 20% від суми заборгованості відповідно до договору. Пеня починає нараховуватися з першого дня прострочення та закінчується днем проведення фактичного (повного) розрахунку.
Відповідно до п. 7.1 Договору цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін та діє до 31.12.2024, в частині виконання Сторонами зобов`язань, що виникли в період дії цього Договору й випливають із його - до моменту повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Якщо не одна із сторін не виявила бажання на розірвання цього договору до моменту закінчення його терміну, договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік на тих же умовах.
Згідно п. 7.2 Договору, закінчення строку дії даного Договору чи припинення дії (розрив) не звільняє Сторони від обов`язку виконати взяті на себе зобов`язання та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.
На виконання договору позивачем поставлено відповідачу Товар на загальну суму 355 465 грн 81 коп., про що свідчать видаткові накладні:
№ 445 від 10.07.2024 на суму 4 700 грн 00 коп. із ПДВ;
№ 453 від 12.07.2024 на суму 158 378 грн 75 коп. із ПДВ;
№ 459 від 12.07.2024 на суму 36 099 грн 19 коп. із ПДВ;
№ 483 від 24.07.2024 на суму 1 939 грн 97 коп. із ПДВ;
№ 489 від 25.07.2024 на суму 28 907 грн 87 коп. із ПДВ;
№ 552 від 14.08.2024 на суму 16 900 грн 00 коп. із ПДВ;
№ 555 від 15.08.2024 на суму 32 040 грн 00 коп. із ПДВ;
№ 560 від 16.08.2024 на суму 18 000 грн 02 коп. із ПДВ;
№ 568 від 19.08.2024 на суму 2 000 грн 02 коп. із ПДВ;
№ 584 від 21.08.2024 на суму 24 500 грн 00 коп. із ПДВ;
№ 677 від 20.09.2024 на суму 31 999 грн 99 коп. із ПДВ.
Товар відповідачем отриманий в повному обсязі. Видаткові накладні підписані позивачем та відповідачем та скріплені печатками сторін. Претензій відповідача щодо кількості та якості отриманого товару не надходило.
На оплату поставленого товару позивачем були виписані рахунки.
Позивач підтвердив, що згідно банківських виписок АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про рух коштів на рахунку Продавця фактично Покупець здійснив оплати та повернення товару на загальну суму 225 325 грн 78 коп. 
Відповідачем не виконано свої грошові зобов`язання щодо своєчасної оплати поставленого позивачем Товару в розмірі 130 140 грн 03 коп. 
Отже, незважаючи на повне виконання умов Договору позивачем, відповідачем станом на дату подачі заяви було виконано свої обов`язки лише частково, а заборгованість за Договором становить 130 140 грн 03 коп., що стало причиною для звернення позивача з даним позовом до суду.
Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Правовідносини сторін є господарськими та врегульовані договором купівлі-продажу № 029/072024 від 05.07.2024.
Положеннями пп. 3, 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України закріплено принципи свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності.
Зміст принципу справедливості, добросовісності і розумності полягає в тому, що норми законів, умови договорів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають відповідати загальновизнаним вимогами цивільного обороту, вимогам справедливості, добросовісності та розумності, що практично виражається у встановленні нормами цивільного законодавства рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб.
Суд звертає увагу, що кожна сторона у відповідних правовідносинах має поводити себе добросовісно, обачливо й розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію, що випливає зі ст. 3 Цивільного кодексу України.
Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
За статтями 628 - 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
За умовами ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
В силу ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.
Вказаний договір є підставою для виникнення в його сторін прав та обов`язків: майново-господарських зобов`язань згідно ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ч.1 ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Нормами статті 664 Цивільного кодексу України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.
Згідно зі статтею 689 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства
Відповідно до частини першої статті 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.
Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (частина друга статті 666 ЦК).
Відповідно до статті 683 Цивільного кодексу України, якщо договором купівлі-продажу встановлений обов`язок продавця передати покупцеві певний набір товару у комплекті (комплект товару), зобов`язання є виконаним з моменту передання продавцем усього товару, включеного до комплекту. Продавець зобов`язаний передати весь товар, який входить до комплекту, одночасно, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
На підставі укладеного між сторонами договору у позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача прийняти такий товар у обсязі, погодженому сторонами та оплатити його вартість.
Враховуючи, що договір купівлі-продажу № 029/072024 від 05.07.2024 є чинним, розірваним чи визнаним недійсним в установленому законом порядку не був, а тому є обов`язковим до виконання сторонами.
Матеріалами справи підтверджено те, що відповідач порушив строк та не сплатив повну вартість поставленого позивачем товару. 
Товар відповідачем отриманий в повному обсязі. Видаткові накладні підписані позивачем та відповідачем та скріплені печатками сторін. Претензій відповідача щодо кількості та якості отриманого товару не надходило.
Доказів оплати заборгованості у розмірі 130 140 грн 03 коп. сторонами до суду не надано.
Позивач надсилав на адресу відповідача вимогу № 4 від 23.07.2025 про сплату заборгованості в розмірі 130 140 грн 03 коп. та акт звірки взаємних розрахунків, що підтверджується експрес-накладною Нової пошти, згідно якої представником відповідача одержана вимог з актом звірки - 28.07.2025 о 12:54 год.
Проте, матеріали справи та сторонами не надано відповіді на вимогу та доказів її виконання.
Відповідачем у своєму відзиві зазначалось, що ним неодноразово повідомлялось позивача про отримання запчастин, які не відповідали якості відповідного виробника. Недоліки Товару (запчастин) частіше виявлялись після їх встановлення та початку експлуатації. Разом з тим заміна неякісного Товару здійснювалась лише того, що не експлуатувався, тобто в разі виявлення дефекту запчастини після її встановлення, позивач відмовлявся її замінювати. 
Однак, до матеріалів справи докази в підтвердження вищевикладеного відповідачем не надано.
Позивачем підтверджено лише єдиний випадок повернення запчастин зафіксовано в акті повернення постачальнику № 1 від 19.08.2024, який позивач надав при поданні позовної заяви.
Заперечення відповідача щодо видаткової накладної № 677 від 20.09.2024, яка не містить жодного підпису спростовуються наступним.
У статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Відповідно до статті 1 зазначеного Закону обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили.
За змістом ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Для підтвердження достовірності походження та цілісності електронного документа може використовуватися електронна печатка. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Суб`єкти електронного документообігу використовують електронні підписи та електронні печатки у випадках, встановлених законодавством, або за домовленістю між відповідними суб`єктами.
Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» (ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Статтею 11 названого закону встановлено, що електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу.
Якщо попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа, таке підтвердження може бути здійснено в будь-якому порядку автоматизованим чи іншим способом в електронній формі або у формі документа на папері. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження.
У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом.
Згідно із пунктом 12 частини першої статті 1 Закону «Про електронні довірчі послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Кваліфікованим електронним підписом є удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа (пункт 23 частини першої статті 1 зазначеного Закону).
Водночас відповідно до частини 1 статті 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Згідно з приписами Закону України «Про електронні довірчі послуги» використання електронного підпису, який відповідає вимогам до кваліфікованого електронного підпису, дозволяє забезпечити електронну ідентифікацію підписувача і гарантує цілісність підписаних даних, а також має презумпцію відповідності особистому підпису (статті 14, 18, 23 Закону).
Згідно з приписами Закону України «Про електронні довірчі послуги» використання електронного підпису, який відповідає вимогам до кваліфікованого електронного підпису, дозволяє забезпечити електронну ідентифікацію підписувача і гарантує цілісність підписаних даних, а також має презумпцію відповідності особистому підпису (статті 14, 18, 23 Закону).
Пунктом п. 4.3 Договору Сторони узгодили, що погоджуються використовувати при виконанні умов Договору електронні документи та призначений для цього електронний кваліфікований підпис. Сторони визнаються будь-які документи, складені в електронному вигляді із застосуванням ЕКП як оригінали, що мають юридичну силу. 
Видаткова накладна № 677 від 20.09.2024 була підписана за допомогою програмного забезпечення «M.E.Doc», що підтверджується витягами про інформацію про підписи та протоколом підписів.
Отже, наведене вище спростовуються доводи відповідача про те, що видаткова накладна № 677 від 20.09.2024 на суму 31 999 грн 99 коп. із ПДВ не містить жодних підписів.
Отже суд сприймає надані позивачем докази підписання, як позивачем так і відповідачем за допомогою електронних підписів видаткової накладної № 677 від 20.09.2024.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
На день розгляду спору відповідач доказів оплати заборгованості в розмірі 130 140 грн 03 коп. суду не надав.
Надані позивачем докази підтверджують факт поставки товару відповідачу, який відповідач прийняв, що є підставою для здійснення оплати отриманого ним товару. 
Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 130 140 грн 03 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.
Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 41 843 грн 68 коп. пені, 26 028 грн 00 коп. штрафу у розмірі 20 % від суми заборгованості.
Згідно з ч. 1 ст. 610 та п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.
Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 1 ст. 216 Господарського кодексу України (в редакції, яка була чинна, на момент укладання договору) учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Частиною 2 ст. 216 Господарського кодексу України (в редакції, яка була чинна, на момент укладання договору) встановлено, що застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга, третя статті 549 ЦК України).
Згідно ст. 230 ГК України (в редакції, яка була чинна, на момент укладання договору), штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно зі статтею 231 ГК України (в редакції, яка була чинна, на момент укладання договору), у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Згідно із ст. ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 2. ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства
Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України (редакції, яка була чинна, на момент укладання договору), у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.
В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України (у відповідній редакції), нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Пунктом 6.1 Договору передбачено, що при невиконанні чи неналежному виконані Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, встановлену цим Договором і нормами чинного законодавства України. 
Відповідно до п. 6.5 Договору за прострочення оплати вартості Товару Покупець несе відповідальність, сплачуючи пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення своїх грошових зобов`язань та сплачує на користь продавця штраф у розмірі 20% від суми заборгованості відповідно до договору. Пеня починає нараховуватись першого дня прострочення та закінчується днем проведення фактичного розрахунку.
Приймаючи до уваги викладене, матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем термінів оплати, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 26 028 грн 00 коп. штрафу у розмірі 20 % заявлені позивачем обґрунтовано та підлягають задоволенню.
Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені, та встановлено, що з урахуванням правильної дати прострочення зобов`язання, тобто з 26.07.2025 по 09.10.2025, 30.08.2024 по 09.10.2025, 31.08.2024 по 09.10.2025, 01.09.2024 по 09.10.2025, 04.09.2024 по 09.10.2025, 06.09.2024 по 09.10.2025, 06.10.2024 по 09.10.2025 і до стягнення підлягає 41 188 грн 08 коп. пені.
В частині стягнення пені в розмірі 655 грн 60 коп. відмовити.
Відповідачем контррозрахунку суду не надано.
Крім того, відповідач просив суд застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафу. 
Підстав для застосування позовної давності відповідно до заяви відповідача немає. 
Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність, згідно вимог ст. 257 Цивільного кодексу України, встановлюється тривалістю у три роки. 
Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Разом з цим, Указами Президента України строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє на теперішній час, та на теперішній час, продовжено дія воєнного стану в Україні. 
Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.
Отже, виходячи з вище наведеного, позивачем не пропущено строк позовної давності за заявлений загальний період з 26.07.2024 по 09.10.2025, наведені норми, строки визначені ст. 258 ЦК України були продовжені на період військового стану, що для заявлених вимог строки загальної позовної давності не спливли, оскільки Законами України були внесені зміни до ЦК України щодо продовження строків за ст. 257 ЦК України на час введеного в Україні воєнного стану.
Проте, суд наголошує, що пунктом 6.5 Договору сторони в тому числі узгодили, що пеня починає нараховуватись першого дня прострочення та закінчується днем проведення фактичного розрахунку.
На день розгляду спору відповідач доказів оплати основної заборгованості в повному обсязі суду не надав.
Отже, позивачем правомірно заявлено пеню за заявлений загальний період з 26.07.2024 по 09.10.2025.
За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
Стаття 530 ЦК України встановлює, якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату). Якщо строк (період) виконання боржником зобов`язання не встановлений або зазначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в любий час. Боржник повинен оплатити такий борг в семиденний строк з дня пред`явлення вимоги, якщо зобов`язання негайного виконання не витікає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Позивач, уклавши договір № 029/072024 від 05.07.2024 розраховував на отримання оплати у розумні строки за поставлений товар, а відповідач, уклавши цей договір, свідомо прийняв на себе зобов`язання щодо своєчасного і повного розрахунку з позивачем.
Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною “права на суд”, адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Бурдов проти Росії”).
Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. У справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Водночас, необхідно враховувати, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Відповідач у справі не спростував доводи позивача, заперечення відповідача спростовуються вищевикладеним.
За таких обставин, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості в сумі 130 140 грн 03 коп., штрафу у розмірі 20 % від суми заборгованості в сумі 26 028 грн 00 коп. та пені в розмірі 41 188 грн 08 крп. обґрунтованими, такими, що підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню частково.
Судовий збір стягується з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “СРВ ГРУП” до Товариства з обмеженою відповідальністю “ТЕХНО ГЕТЬМАН” задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ТЕХНО ГЕТЬМАН” (вул. Українська, буд. 2-б, кв. 121, м. Запоріжжя, 69095, ідентифікаційний код юридичної особи 45562697) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “СРВ ГРУП” (вул. Райдужна, буд. 11а, м. Київ, 02218, ідентифікаційний код юридичної особи 41906068) 130 140 (сто тридцять тисяч сто сорок) грн 03 коп. основної заборгованості, 41 188 (сорок одна тисяча сто вісімдесят вісім) грн 08 коп. пені, 26 028 (двадцять шість тисяч двадцять вісім) грн 00 коп. штрафу у розмірі 20 % від суми заборгованості, 3 017 (три тисячі сімнадцять) грн 97 коп. судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
В частині стягнення пені в розмірі 655 грн 60 коп. відмовити.

Рішення оформлено та підписано 12.02.2026.

Суддя С.С. Дроздова 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.