Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року Справа№200/16/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Матвійчук Наталії Євгеніївни в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

02 січня 2026 року адвокат Матвійчук Наталія Євгеніївна в інтересах ОСОБА_1 , позивача, звернулась з позовом до Донецького окружного адміністративного суду з вимогами до Військової частини НОМЕР_1 :
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 05 червня 2015 року по 31 січня 2017 року у встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2015 року №522 «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції» порядку із підвищенням на 50%;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період з 05 червня 2015 року по 31 січня 2017 року у встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2015 року №522 «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції» порядку із підвищенням на 50%.
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати.
За змістом викладеного позивач з 05 червня 2015 року по 18 квітня 2017 року перебувала на посаді бухгалтера фінансово-економічного відділу у Військовій частині НОМЕР_1 , з 19 квітня 2017 року по 04 вересня 2025 року проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Зі слів позивача, з червня 2015 року по січень 2017 року їй не виплачувалась підвищена на 50 відсотків заробітна плата як працівнику установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 22 липня 2015 року №522 «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції». Надати відомості про нарахування і виплату заробітної плати за період з червня 2015 року по грудень 2016 року та відомості про залучення до участі у забезпеченні проведення антитерористичної операції в період з 05 червня 2015 року по 19 квітня 2017 року у позивача немає можливості, так як відповідач зазначені відомості не надав, а в Галузевому архіві Державної прикордонної служби України вони відсутні. Позивач займав посаду бухгалтера фінансово-економічного відділу у Військовій частині НОМЕР_1 , яка на час виникнення спірних правовідносин, була розташовано в АДРЕСА_1 . Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» м. Маріуполь віднесено до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відтак, представник позивача вважає, що оскільки Військова частина НОМЕР_1 була розташована на території проведення антитерористичної операції, позивач, в силу територіального місця розташування в АДРЕСА_1 , була залучена до сил та засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій області з 05 червня 2015 року по 18 квітня 2017 року. Однак, відповідач не виплачував позивачу підвищену на 50 відсотків заробітну плату в період з 05 червня 2015 року по 31 січня 2017 року.
Відповідач проти задоволення заявлених позивачем вимог заперечував, просив суд відмовити в задоволенні позову. У наданому до суду відзиві на позов відповідач зазначив, що згідно постанови Кабінету Міністрів України №522 від 22 липня 2015 року «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції» установлено, що працівникам установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення, заробітна плата за фактичний час перебування в таких районах підвищується на 50 відсотків (за наявності підтвердних документів). Вказана постанова застосовується з часу набрання нею чинності з 29 липня 2015 року. Право на підвищення заробітної плати мають працівники, які на підставі відповідних рішень (наказів, витягів з наказів) Антитерористичного центру при Службі безпеки України в районах проведення антитерористичної операції виконують функції із забезпечення її проведення. До військової частини НОМЕР_1 витягів з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про залучення до проведення антитерористичної операції сил та засобів суб`єктів боротьби з тероризмом позивача не надходило. Згідно довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 24 травня 2017 року №30/129, позивач дійсно з 19 квітня 2017 року безпосередньо брала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області. Відповідач вважає, що відсутні правові підстави для нарахування та виплати позивачу в період з 29 липня 2015 року по 31 січня 2017 року заробітну плату у встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2015 року №522 порядку із підвищенням на 50%. Крім того, відповідач зауважує, що позовні вимоги в частині компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, є передчасними та не підлягають задоволенню.
У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, обґрунтовуючи це тим, що позивач займала посаду бухгалтера фінансово-економічного відділу у Військовій частині НОМЕР_1 , яка на час виникнення спірних правовідносин, була розташована в АДРЕСА_1 . Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» м. Маріуполь віднесено до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відтак, представник позивача вважає, що оскільки Військова частина НОМЕР_1 була розташована на території проведення антитерористичної операції, позивач, в силу територіального місця розташування в АДРЕСА_1 , була залучена до сил та засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій області з 05 червня 2015 року по 18 квітня 2017 року. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив на позовну зауважує, що віднесення м. Маріуполь до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція не підтверджує залучення позивача до сил та засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецький області. Також зазначає, що сторона позивача не може вимагати здійснити виплату її заробітної плати з підвищенням на 50 відсотків до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №522 від 22 липня 2015 року, а саме раніше 29 липня 2015 року, та, що право на підвищення заробітної плати мають працівники, які на підставі відповідних рішень (наказів, витягів з наказів) Антитерористичного центру при Службі безпеки України в районах проведення антитерористичної операції виконують функції із забезпечення її проведення, витягів з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про залучення позивача до проведення антитерористичної операції сил та засобів суб`єктів боротьби з тероризмом не надходило.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано визначені судом докази по справі. Вирішено ряд процесуальних питань.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року відмовлено в задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_2 . 
Позивач має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу (повторно) серії НОМЕР_4 від 12 грудня 2023 року, яке видано ОСОБА_1 , шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, про що 10 травня 2017 року складено відповідний актовий запис №63.
Позивач працювала на посаді бухгалтера фінансово-економічного відділу у Військовій частині НОМЕР_1 з 05 червня 2015 року по 18 квітня 2017 року, проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_5 з 19 квітня 2017 року по 04 вересня 2025 року, що підтверджується матеріалами справи та не оскаржується відповідачем.
Відповідно до довідки Військовій частині НОМЕР_1 вих.№30/129 від 24 травня 2017 року про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України позивач дійсно в період з 19 квітня 2017 року безпосередньо брала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області.
18 грудня 2025 року представник позивача в інтересах останнього звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом, в якому серед іншого просила:
«1. Надати копії відомостей про нараховану та виплачену ОСОБА_1 заробітну плату за 2015-2017 роки; грошове забезпечення за 2017-2025 роки з розшифровкою всіх виплат помісячно за період роботи/проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 .
2. Повідомити про нарахування і виплату ОСОБА_1 індексації заробітної плати/грошового забезпечення за період роботи/проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 та надати довідку-розрахунок нарахованих та виплачених сум індексації. Якщо індексація не виплачена, прошу нарахувати і виплатити.
3. Повідомити чи виплачувалась ОСОБА_1 підвищена на 50% заробітна плата за 2015-2017 роки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2015 року №522. Якщо підвищена на 50% заробітна плата за 2015-2017 роки не виплачена, прошу нарахувати і виплатити.
4. Повідомити дати переїздів військовослужбовця ОСОБА_1 з лютого 2022 року на нове місце військової служби, в інший населений пункт та надати копії відповідних наказів (приписів).
5. Повідомити чи виплачувались ОСОБА_1 підйомна допомога та добові з лютого 2022 року при переїзді/переміщенні на нове місце військової служби, в інший населений пункт. Якщо так, прошу надати копії відповідних документів з розміром та датами виплат. Якщо підйомна допомога та добові не виплачено, прошу нарахувати і виплатити.
6. Повідомити період участі ОСОБА_1 у забезпеченні проведення антитерористичної операції за 2015-2017 роки та надати копію довідки про участь ОСОБА_1 у забезпеченні проведення антитерористичної операції.».
22 грудня 2025 року Військова частина НОМЕР_1 листом вих.№09/22757-25-Вих «Про надання відповіді» надала відповідь на адвокатський запит представника позивача від 18 грудня 2025 року в інтересах ОСОБА_1 , який надійшов на адресу НОМЕР_6 прикордонного загону 18 грудня 2025 року та зареєстрований за реєстраційним номером №18661-25-Вх, та повідомив наступне.
«Стосовно відомостей про нараховане та виплачене грошове забезпечення надаю особисті картки грошового забезпечення, архівні відомості ОСОБА_1 за 2018-2025 роки та повідомляю, що в 2024 році грошове забезпечення не нараховувалось, в зв`язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною.
Стосовно нарахування та виплати індексації грошового забезпечення надаю довідку-розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 19 квітня 2017 року по 31 грудня 2022 року.
Стосовно розміру заробітної плати ОСОБА_1 за 2015-2017 роки, повідомляю, що дана інформація відображена в особистих картках, архівних відомостях за 2015-2017 роки, для отримання яких рекомендовано звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стосовно дати переїздів військовослужбовця ОСОБА_1 з лютого 2022 року на нове місце військової служби повідомлено, що така інформація в НОМЕР_6 прикордонному загоні відсутня, в зв`язку з чим підйомна допомога не нараховувалась та не виплачувалась.».
24 грудня 2025 року Галузевий державний архів Державної прикордонної служби України листом вих.№04.4.1/2893-25-Вих «Про надання відповіді» надав відповідь на адвокатський запит представника позивача від 18 грудня 2025 року та надіслав копії карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2017 рік та 2019 рік (фонд 50, описи 6081, 6215, за описами 8, 6, стор. 11, 54). При цьому повідомив, що у справах з картками заробітної плати працівників НОМЕР_6 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_1 ) за 2015-2016 роки та грошового забезпечення військовослужбовців за 2017-2018 роки картки ОСОБА_1 відсутні. Картки грошового забезпечення військовослужбовців НОМЕР_6 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_1 ) за 2020-2025 роки на зберігання до Галузевого державного архіву Державної прикордонної служби України не надходили. Також проінформовано, що довідка про безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України ОСОБА_1 у Галузевому державному архіві Держприкордонслужби України відсутня.
29 грудня 2025 року Військова частина НОМЕР_1 листом вих.№09/23202-25-Вих «Про надання відповіді» на адвокатський запит представника позивача від 18 грудня 2025 року ОСОБА_1 , який надійшов на адресу НОМЕР_6 прикордонного загону 18 грудня 2025 року та зареєстрований за реєстраційним номером №18661-25-Вх, надала копію довідки про безпосередню участь ОСОБА_4 у забезпеченні проведення антитерористичної операції.
Відповідно до архівних відомостей за 2015-2017 роки позивачу у період з червня 2015 року по січень 2017 року не нараховувалась та не виплачувалась доплата за постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2015 року №522 «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції», таку доплату нараховано та виплачено виключно у період з лютого 2017 року по квітень 2017 рік.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати.
Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Абзацом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2015 року № 522 «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції», яка набрала чинності 29 липня 2015 року та втратила чинність 07 вересня 2018 року, (далі – Постанова №522) установлено, що працівникам установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення, заробітна плата за фактичний час перебування в таких районах підвищується на 50 відсотків (за наявності підтвердних документів).
Статтею 13 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), визначено, що при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) суб`єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному згідно з Положенням, зазначеним у частині другій статті 12 цього Закону.
За рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України.
Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.
Загальновідомою та такою, що не потребує доказування, є обставина проведення антитерористичної операції на території Донецької області.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» м. Маріуполь віднесено до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивач у період з 05 червня 2015 року по 18 квітня 2017 року працювала на посаді бухгалтера фінансово-економічного відділу у Військовій частині НОМЕР_1 , яка на час виникнення спірних правовідносин, була розташована в м. Маріуполь Донецької області.
Як встановлено судом вище, позивачу у період з червня 2015 року по січень 2017 року не нараховувалось та не виплачувалось підвищення до заробітної плати за Постановою №522, таке підвищення нараховано та виплачено виключно у період з лютого 2017 року по квітень 2017 рік.
Водночас, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач у період з червня 2015 року по січень 2017 року брала безпосердню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30 січня 2019 року справа №805/4523/16-а, винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів антитерористичної операції, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах. При цьому безпосередня участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей має бути обов`язково підтверджена наказами Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника АТО на території Донецької та Луганської областей) та довідкою, виданою безпосередньо органом, в якому особа проходила службу. Виконання службових обов`язків в містах, які відносяться до зони проведення антитерористичної операції, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні антитерористичної операції.
Як встановлено судом вище, позивач дійсно безпосередньо брала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області в період з 19 квітня 2017 року.
Протилежного представником позивача не доведено та відповідних доказів суду на надано.
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, офіційне з`ясування всіх обставин у справі.
Так, в порядку частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною четвертою статті 77 КАС України встановлено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Частиною другою статті 79 КАС України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові 25 червня 2020 року по справі №520/2261/19, згідно якої обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Суд враховує, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» заява №11681/85).
Отже, позивач, звертаючись до суду, повинен усвідомлювати процесуальні права та обов`язки, покладені на нього процесуальним законодавством, та дотримуватись їх. При цьому, на позивача покладено обов`язок виявляти уважність та відповідальність до процесуальних обов`язків, не зловживати ними, що відповідає принципам адміністративного судочинства.
Враховуючи вищезазначене, винагорода працівникам установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення виплачується за наявності підтверджуючих документів.
Документи, на підтвердження участі позивача в антитерористичній операції у період з 05 червня 2015 року по 31 січня 2017 року відсутні, тому й підстав для нарахування такої винагороди за вказані місяці немає.
Крім того, суд погоджує твердження відповідача відносно того, що сторона позивача не може вимагати здійснити виплату її заробітної плати з підвищенням на 50 відсотків до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №522 від 22 липня 2015 року, а саме раніше 29 липня 2015 року, тобто, заявлені представником позивача вимоги за період з 05 червня 2015 року по 28 липня 2015 року взагалі є безпідставними.
Враховуючи відсутність інших доказів на підтвердження доводів представника позивача, а також беручи до уваги те, що виконання службових обов`язків в містах, які відносяться до зони проведення антитерористичної операції, у даному випадку у місті Маріуполь Донецької області, де позивач працювала, не свідчить про виконання нею конкретних завдань, пов`язаних з безпосередньою участю в проведенні антитерористичної операції, забезпеченні проведення антитерористичної операції, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відтак, задоволенню також не підлягають вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, як похідні.
Також, суд зазначає, що інші наведені сторонами аргументи, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (від 09 грудня 1994 року №18390/91) вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
У рішенні «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року) суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто, мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).
Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягає стягненню.
Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 255, 262, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову адвоката Матвійчук Наталії Євгеніївни в інтересах ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – відмовити повністю.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 16 лютого 2026 року.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».
У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя І.С. Молочна